ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України
15 лютого 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/1230/21
Головуючий у першій інстанції - Кухта В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/268/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Шкарупою Ю.В.
учасники справи:
позивач: заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2021 року (ухвалено о 11:53, повний текст рішення складено 01.11.2021) у справі за позовом заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки, -

                                         У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 № 25-4950/14-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1200 га (кадастровий номер 7425584900:06:000:6034);
- скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.12.2018, індексний номер 44741801, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034;
- усунути перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області; 
- стягнути з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури понесені витрати по сплаті судового збору.
Позов обґрунтовував тим, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області не будучі законним розпорядником земель водного фонду змінило цільове призначення спірної земельної ділянки із земель водного фонду на землі для індивідуального садівництва. Таким чином, оспорюваний наказ виданий в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. 20, 59, 84, 122 ЗК України, оскільки  ОСОБА_2 було надано у приватну власність земельну ділянку водного фонду для індивідуального садівництва. На даний час спірна земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_1 , вірним способом захисту порушеного права у даному випадку буде пред`явлення негаторного позову у порядку ст. 391 ЦК України, а тому земельна ділянка має бути повернена на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради, як законного розпорядника земель даної категорії, в зв`язку з чим слід скасувати рішення про державну реєстрацію цієї земельної ділянки.
Указував, що участь прокурора у даній справі є законною, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного, суспільного інтересу. У спорах щодо прибережних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні не на шкоду людині та суспільству, які реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок.
  
Протокольною ухвалою суду від 20.07.2021 задоволено заяву заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури про залучення до участі у справі правонаступника, замінено позивача з Чернігівської обласної державної адміністрації на Михайло-Коцюбинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 123-124).

Рішенням Чернігівського районного суду від 22.10.2021 позов заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури Никифорук А.С. в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки задоволено в повному обсязі.
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 № 25-4947/14-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1200 га (кадастровий номер 7425584900:06:000:6034).
Скасовано рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.12.2018, індексний номер 44741801 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034 розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034.
Усунуто перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області  права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034 розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради.
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 22.10.2021 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність  висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи .
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до приписів ст. 60 ЗК України прибережна захисна смуга встановлюється навколо поверхневих водних об`єктів. Для річки Річище, як малої річки, прибережна захисна смуга має становити 25 м. Приналежність річки Річище до малої річки підтверджується інформацією Державного водного кадастру (у відкритому доступі), проте судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги та не враховано, що дані Державного водного кадастру за розділом «Поверхневі води» у частині обліку поверхневих водних об`єктів внесені до наборів відкритих даних відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Заявник указує, що зі змісту листа Інституту водних проблем і меліорації від 30.04.2021 вбачається, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 розташована у безпосередній близькості від водного об`єкта р. Річище, тобто без визначення конкретної відстані від урізу води (в меженний період) до меж спірної земельної ділянки, а отже твердження про знаходження земельної ділянки з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034 в межах прибережної захисної смуги є необґрунтованим.
Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою лист Деснянського басейнового управління водних ресурсів від 16.01.2021, в якому зазначено, що проект землеустрою на встановлення прибережної захисної смуги р. Річище не розроблявся, а тому через відсутність інформації неможливо повідомити про приналежність спірної земельної ділянки до земель водного фонду.
Вважає, що наказ Головного управління Держгеокадастру від 05.07.2018 про затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва ОСОБА_2 є законним і підстави для його скасування відсутні. Крім того, оспорюваний наказ є актом одноразового застосування і вичерпав свою дію шляхом його виконання, оскільки в подальшому право власності перейшло від ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 на підставі цивільно-правової угоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 22.10.2021 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради, посилаючись на його незаконність, неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також  неправильне застосування судом норм матеріального права.
Доводи його апеляційної скарги зводяться до того, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки будь-які відомості про обмеження у використанні земельної ділянки зареєстровано не було, передача земельної ділянки відбулась у встановленому законом порядку в межах повноважень, якими наділено Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.
Заявник вказує, що висновок суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги та належить до водного об`єкту загальнодержавного значення на підставі листа Інституту водних проблем і меліорації НАН України від 30.04.2021 та інформації Державного науково-виробничого підприємства «Картографія» від 23.09.2020 є хибним. 
Зазначає, що судом не застосовано Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності на них, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 486 від 08.05.1996, що спричинило неправильне застосування норм матеріального права та призвело до ухвалення незаконного рішення.
Наголошує на тому, що при передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення індивідуального садівництва, вказана земельна ділянка не відносилась до земель водного фонду, а відносилась до земель запасу, а тому жодні порушення з боку Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області відсутні, як і підстави для визнання наказу від 05.07.2018 № 25-4950/14/18 - сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».

У відзивах на апеляційні скарги заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури Грюк В. просить залишити без змін рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.10.2021, оскільки викладені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції,  є необґрунтованими та безпідставними.
На спростування доводів апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області посилається на те, що згідно до  інформації Державного науково-виробничого підприємства «Картографія» від 23.09.2020 встановлено, що спірна земельна ділянка повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Ріщиче (лівий рукав річки Дніпро) та належить до водного об`єкту загальнодержавного значення.  
Вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, посилаючись лише на геопортал «Водні ресурси України» та відсутність у Водному кодексі України понять «протока» та «рукав», наводить припущення, що р. Річище є самостійним водним об`єктом та є малою річкою.
Вказує, що доводи апеляційної скарги про приналежність р. Річище до малих річок спростовується інформацією Деснянського басейнового управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України від 16.01.2021, відповідно до якої спірна земельна ділянка знаходиться у водозбірному басейні річки Дніпро у безпосередній близькості від водного об`єкта річки Дніпро та з урахуванням вимог п. 3 ст. 5 належить до водних об`єктів загальнодержавного значення.
Наголошує на тому, що інформація Державного науково-виробничого підприємства «Картографія» та Інституту водних проблем та меліорації НААН України є належними і допустимими доказами у розумінні ст. 76-79 ЦПК України, оскільки стосується предмета доказування та надана уповноваженими суб`єктами.
На спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури посилається на те, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не мало право розпоряджатись спірною земельною ділянкою, безпідставно змінюючи її цільове призначення, а перебування земельної ділянки у приватній власності ОСОБА_1 завдає шкоду державним інтересам, оскільки права та інтереси, в т.ч. на земельні ділянки, реалізуються через цільовий характер їх використання (ст. 18, 19, п. а ч. 1 ст. 91 ЗК України) та набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України). 
Вказує, що відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не підтверджує відсутність прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. В обґрунтування вказаних доводів посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12.06.2019, та Верховного Суду, викладений у постанові від 12.11.2020 у справі № 487/688/18.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - Бойко Т.М., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника Чернігівської обласної прокуратури - Шиленка М.В., який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційних скаргах та у відзивах на апеляційні скарги доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належними і допустимими доказами підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034 знаходиться в межах прибережної захисної смуги  р. Річище, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро, відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду та повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро), тому наявні правові підстави для визнання незаконним і скасування оскаржуваного наказу, та задоволення похідних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки.
Однак таких висновків районний суд дійшов із порушенням норм процесуального права, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 20.06.2018 ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,1200 га за рахунок земель запасу для індивідуального садівництва на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (за межами населеного пункту) та передати дану земельну ділянку у власність. До заяви додано проект землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру (а.с.28).
05.07.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області винесено наказ № 25-4947/14-18-сг (а.с.27), яким:
- затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_2 на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області;
- надано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 7425584900:06:000:6034) для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44690965 від 18.12.2018 17:26:45 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 7425584900:06:000:6034, наданої для індивідуального садівництва, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 25-26). 
20.12.2018 між ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_4 , був укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034 (а.с. 29-32).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.05.2021 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, індексний номер: 44741801 від 20.12.2018 (а.с.25-26).
На підтвердження позовних вимог прокурором додано до позовної заяви:
- інформацію Державного науково-виробничого підприємства «Картографія» від 23.09.2020 № 1036, згідно якої спірна земельна ділянка із кадастровим номером 7425584900:06:000:6034 повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 100-метрову прибережну захисну смугу річки Річище (лівий рукав річки Дніпро) (а.с.33-34);
- інформацію Інституту водних проблем і меліорації НААН України від 30.04.2021 № 228/06 про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034 знаходиться в межах прибережної захисної смуги (ПЗС) р. Річище, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду (а.с.36-40);
- інформацію Деснянського басейного управління водних ресурсів від 16.01.2021 про те, що згідно з Публічною кадастровою картою України земельна ділянка з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034  знаходиться у водозбірному басейні річки Дніпро; згідно з картою Google вона розташована в безпосередній близькості від водного об`єкта «р. Речище», має прямий гідрологічний зв`язок з водами річки Дніпро та з врахуванням вимог п. 3 ст. 5 Водного кодексу України належить до водних об`єктів загальнодержавного значення; Паспорт водного об`єкта, проект землеустрою на встановлення прибережної захисної смуги «р. Речище» на замовлення Деснянського БУВР не розроблявся, на погодження не надавався; через відсутність будь-якої інформації, відображеної або задокументованої на будь-яких носіях, управління не може повідомити про приналежність вищезазначеної земельної ділянки до земель водного фонду.
За даними Державного водного кадастру річка Річище за класом об`єкту гідрографії є малою річкою, площа водозбору 1 тис. кв. км, належить до району басейну річки Дніпро (а.с. 155). 

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1,2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до Закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38).
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
ЦПК України визначає, що саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.
Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України).
Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.
Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

При зверненні до суду прокурором заявлено вимогу про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2018 № 25-4950/14-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким  земельну ділянку, площею 0,1200 га (кадастровий номер 7425584900:06:000:6034) було надано у власність ОСОБА_2 . Вказані позовні вимоги прокурор обґрунтовував порушенням норм ЗК України при виділенні спірної земельної ділянки, оскільки  ОСОБА_2 було надано у приватну власність земельну ділянку водного фонду для індивідуального садівництва. 
В якості відповідачів у позові зазначено ОСОБА_1 та Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_2 зазначено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що предметом спору є,  наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-4947/14-18-сг від 05.07.2018, яким передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 7425584900:06:000:6034, так і обставини надання у приватну власність земельної ділянки водного фонду, як визначено у позові, для індивідуального садівництва - ОСОБА_2 .
Отже, прокурором помилково визначено статус ОСОБА_2 як третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки вирішення вказаних позовних вимог по суті безпосередньо стосується прав, законних інтересів та обов`язків ОСОБА_2 , якій оспорюваним наказом було передано спірну земельну ділянку у власність і  яка була  первісним власником спірної земельної ділянки. Однак зазначене районним судом залишено поза увагою та остання до участі у справі в якості належного відповідача не була залучена.
У свою чергу, апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі в справі інших осіб як відповідачів (співвідповідачів) чи заміни неналежного відповідача, колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості вирішувати питання про їх права та обов`язки шляхом ухвалення нового рішення.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц ) пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 642/6181/16-ц).
Доводи апеляційної скарги, які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову. Позов у справі за відсутності належного відповідача, співвідповідача не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався.
Разом з тим, зазначені обставини не перешкоджають прокурору звернутися до суду з позовом до належних відповідачів відповідно до вимог процесуального закону.
Зважаючи на похідний характер позовних вимог прокурора про скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.12.2018, індексний номер 44741801, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034; а також вимог про усунення перешкод у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,1200 га з кадастровим номером 7425584900:06:000:6034, розташованої на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в їх задоволенні належить відмовити за передчасністю. 
Таким чином, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2021 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням апеляційних скарг з Чернігівської обласної прокуратури на користь Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10215,00 грн (а.с. 182) та з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченого ним судового збору у розмірі 10215,00 грн (а.с. 220) за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2021 року - скасувати.
У задоволенні позову заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки - відмовити.
Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури (місцезнаходження: вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, ЄДРПОУ - 02910114) на користь Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (місцезнаходження: просп. Миру, 14, м. Чернігів; ЄДРПОУ- 39764881) та ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі по 10 215 (десять тисяч двісті п`ятнадцять) грн кожному.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року.

Головуюча                                                                         О.Є. Мамонова

Судді:                                                                                 Н.В. Висоцька 

                                                                                           Н.В. Шитченко