КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
Єдиний унікальний номер справи: 757/53895/20-ц     Головуючий у суді першої інстанції: Матійчук Г.О.
Номер провадження: 22-ц/824/4923/2021                       Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
09 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
при секретарі - Качалабі О.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня  2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Печерський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ ««Українська залізниця»», відповідач), третя особа -  ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії, у якому просив зобов`язати АТ «Українська залізниця» припинити використовувати належну йому лінію електропостачання для транспортування та розподілу електричної енергії, зобов`язати відповідача, як оператора системи розподілу відключити від належної йому лінії електропостачання ОСОБА_2 на інших субспоживачів.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить двоцепна лінія електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до с. Безрадичі, Обухівського району, Київської області. 
Позивач стверджує, що його право власності підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Зазначив, що йому стало відомо про те, що ОСОБА_2 в результаті вчинення протиправних дій оформив дозвільні документи щодо вказаної лінії електропостачання на своє ім`я і підключив до неї інших субспоживачів. За даним фактом розпочато досудове розслідування.
Також, ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 неправомірно під`єднався та використовує цю лінію електропостання, тому просив суд позов задовольнити, шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 травня                         2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
На обгпрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначив, що він жодного разу з моменту подачі позовної заяви до суду не отримував повістку про виклик до суду, не знав коли відбудеться засідання суду, тому судом при прийнятті рішення було порушено базові принципи правосуддя, а саме право особи знати де та коли відбудеться розгляд його позову та можливість особи брати участь у судових засіданнях особисто або направити представника.
Апелянт наполягає на тому, що право власності на двоцепну повітряно-кабельну лінію належить йому, а ОСОБА_2   неправомірно під`єднався та використовує двоцепну лінію електропостачання.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Батюсь Т.В. проти доводів апеляційної скарги заперечила посилаючись на їх безпідставність. Просила рішення Печерського районного суду міста Києва від                 07 травня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач АТ «Українська залізниця» правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалось.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1   не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає. що рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня  2021 року відповідає вказаним вимогам закону з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , вважаючи своє право власності порушеним, звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 грудня 2018 року                  № витягу: 148622845 та договір підряду на капітальне будівництво від 11 січня 2008 року.
За ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Разом з тим, належних доказів на підтвердження права власності                      ОСОБА_1 на двоцепну повітряно-кабельну лінію електропостачання потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. в Київській області від тяглової підстанції «Підгірці» до с. Безрадичі, Обухівського району, Київської області позивач суду не надав.
З наданого ОСОБА_1   витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, датованого 07 грудня 2018 року, вбачається, що власником двоцепної повітряно-кабельної лінії електропостачання, потужністю 10 МГВт, протяжністю 12 км. (кабель АСБ2л-10 перерізом 3х240мм2, ма) в Київській області від тягової підстанції «Підгірці» до села Безрадичі Обухівського району Київської області, комірки 10 кВ на 1 та 2 секціяхшин ПС «Підгірці», дві комірки вакуумними вимикачами на 3 та 4 секцію шин ПС «Підгірці»                                            (КСО-393-17ВМ-УЗ), 182 опори з фундаментом (опора (стійка СВ 164-12),                  марка - 3.407.1-143 в кількості 32 одиниць, опора (стійка СС1.7-4), марка                       ДСТУ Б В. 2.6-21-2000 в кількості 146 одиниць, опора (стійка СС136.6-2),                  марка - ДСТУ Б В.2.6-21-2000 в кількості 4 одиниць, трансформаторні підстанції 10/0,4 Кв в с. Романків та с. Безрадичі - є ОСОБА_1 (а.с. 9-10).
Разом з тим, як видно із копії наказу Міністерства юстиції України від                 18 січня 2021 року № 204/5, рішення від 07 грудня 2018 року № 44482646, прийняте державним реєстратором Київської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Гумуржи О.К. скасовано (а.с. 133).
Інших доказів на підтвердження свого права власності на спірний об`єкт позивач суду першої інстанції  не надав.
Колегія суддів погоджується з висновком Печерського районного суду міста Києві про те, що не є належним доказом і копія договору підряду на капітальне будівництво від 11 січня 2008 року, з огляду на наступне.
Згідно із положеннями Кодексу системи розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310 електроустановки інженерного (зовнішнього) електрозабезпечення - це електричні мережі (об`єкти), збудовані, реконструйовані чи технічно переоснащені від точки забезпечення потужності до точки приєднання електроустановок замовника на виконання технічного завдання на проектування та/або технічних умов.
Електричні мережі є носієм струму електричної енергії і її будування, реконструювання можливе лише на підставі чітко встановлених нормативів та стандартів.
Відносини, що виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників (крім когенераційних установок) до електричних мереж, на момент виникнення спірних правовідносин, були врегульовані Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня                2006 року № 42/11916 (втратили чинність 14 вересня 2008 року) (далі -  Правила).
Пункт 1.2 Правил вказує, що договір про приєднання - це письмова домовленість про взаємні зобов`язання сторін, яка встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час отримання та виконання технічних умов приєднання електроустановки замовника до електричних мереж власника. 
Приєднання електроустановки - надання власником мереж послуги замовнику із створення технічної можливості здійснення передачі в точку приєднання до електроустановки замовника відповідної потужності електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням її якості та надійності.
Правила також встановлюють поняття замовника приєднання: замовник - це фізична або юридична особа, яка бажає приєднати до електричних мереж новозбудовані електроустановки або внаслідок реконструкції чи технічного переоснащення збільшити потужність, змінити точку приєднання або змінити категорію з надійності електрозабезпечення діючих електроустановок.
Технічні умови приєднання електроустановки замовника до електричної мережі - документ, що видається замовнику власником електричних мереж і містить вихідні дані для проектування п. 1.2 Правил.
Технічні умови до електричної мережі електроустановки замовника, що будується або реконструюється чи технічно переоснащується, є невід`ємним додатком до договору про приєднання і містять вихідні дані для проектування.
Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електроенергетику», у разі якщо для створення можливості електропостачання необхідно здійснити будівництво (реконструкцію) мереж (об`єктів), які повинні бути невід`ємною частиною вже існуючих мереж (об`єктів), будівництво може провадитися згідно з технічними умовами, виданими підприємствами електроенергетики, за рахунок або силами замовників (власників) та користувачів зазначених об`єктів з подальшою передачею їх на баланс підприємств електроенергетики і відшкодуванням витрат на їх будівництво у розмірі та у порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України (втрата чинності - 01 липня 2019 року).
Згідно пункту 1.3. Правил приєднання електроустановки замовника здійснюється власником електричних мереж на підставі договору про приєднання, який укладається за взаємною згодою між власником електричних мереж та замовником.
Плату за приєднання електроустановок замовника (збільшення потужності або зміни вимог до надійності електропостачання) розраховує власник електричних мереж за вихідними даними замовника та власників електричних мереж згідно з Методикою обрахування плати за приєднання електроустановок до електричних мереж, затвердженою постановою НКРЕ від 19 липня 2007 року                  № 983, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2007 за                          № 959/14226, виходячи з питомої вартості приєднання, установленої Методикою, приєднаної потужності електроустановок, узгодженої точки приєднання електроустановок, схеми електропостачання (від точки забезпечення потужності до точки приєднання електроустановок) з урахуванням технічної характеристики та навантаження елементів схеми. Розрахунок плати за приєднання погоджується із замовником і є додатком до договору про приєднання.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» технічні умови - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об`єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо водопостачання (з урахуванням потреб забезпечення пожежогасіння), тепло-, електро- і газопостачання, водовідведення, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод та телекомунікації. Фізична чи юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, має право на одержання технічних умов згідно із поданою нею заявою.
Пункт 1.15. Правил встановлює наступні етапи приєднання до електричної мережі електроустановки юридичної особи та фізичної особи (крім населення):
- визначення замовником проектної організації, яка розроблятиме на договірних умовах із замовником відповідну проектну документацію;
- звернення замовника до електропередавальної організації з листом щодо наміру приєднати електроустановки певної потужності;
- визначення електропередавальною організацією можливих варіантів приєднання електроустановок замовника та можливих точок приєднання, у тому числі до технологічних електричних мереж споживачів;
- визначення електропередавальною організацією точки забезпечення потужності;
- отримання погодження споживача (за необхідності) щодо можливості приєднання електроустановок замовника до технологічних електричних мереж споживача;
- подання замовником власнику мереж заяви про приєднання його електроустановки до електричної мережі, документів, необхідних для видачі технічних умов приєднання, та оплата замовником вартості видачі технічних умов приєднання;
- підготовка власником електричних мереж проекту договору про приєднання та технічних умов приєднання;
- видача замовнику проекту договору про приєднання та технічних умов приєднання;
- підписання сторонами договору про приєднання;
- розроблення й узгодження замовником (або проектною організацією на договірних умовах із замовником) проектної документації для об`єктів будівництва, реконструкції або технічного переоснащення;
- оплата замовником власнику мереж вартості приєднання відповідно до умов договору про приєднання; 
- будівництво і монтажно-налагоджувальні роботи;
- проведення приймально-здавальних випробувань;
- оформлення допуску на підключення електроустановки замовника до електричної мережі;
- укладення відповідних договорів, передбачених Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від  31 липня 1996 року № 28, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України   02 серпня 1996 року  за            № 417/1442 (із змінами);
- підключення електроустановки замовника до електричної мережі;
- забезпечення власниками транзитних електроустановок їх оперативно-технічного обслуговування.
Отже, як правильно вказав суд першої інстанції, законодавець регламентує порядок дій, які мають виконуватись для будівництва та введення в експлуатацію електричних мереж.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 до початку будівництва було укладено договір на приєднання; отримано технічні умови на приєднання; отримано розрахунок плати за приєднання від відповідача; перераховано плату за приєднання; розроблено та узгоджено з відповідачем проект будівництва; проведено сумісно з відповідачем та Держенергонагляд приймально-здавальні випробування, оформлення допуску на підключення електроустановки замовника до електричної мережі; укладені відповідні договори, передбачені Правилами користування електричною енергією; здійснено підключення електроустановки замовника до електричної мережі; забезпечено власниками транзитних електроустановок їх оперативно-технічне обслуговування.
Вказані обставини, також підтверджуються відповіддю АТ «Укрзалізниця» від 30 листопада 2020 року № Ц-2-80/3796-20 (а.с. 62).
Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
У разі не додержання вказаних норм, настають правові наслідки самочинної забудови (ч. 4 ст. 375 ЦК України).
Приписами ч. 2 ст. 376 ЦК України визначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво майна, не набуває права власності на нього.
Будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 2 ст. 376 ЦК України).
Згідно із ч. 2 ст. 875 ЦК України, договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Пунктами 1.1., 2.2. договору підряду та ст. 875 ЦК України,                                     п. 29 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від                      01 серпня 2005 року № 668, передбачено, що позивач мав передати для виконання робіт будівельний майданчик за актом приймання-передачі будівельного майданчика, що безпосередньо пов`язаний з місцезнаходженням об`єкта будівництва.
Однак, доказів на підтвердження виконання вказаних вимог позивачем не надано, як не надано і акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта будівництва, що свідчить про не виникнення права власності на об`єкт самочинного будівництва.
За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення;                                   8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;                   9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади                   Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Колегія суддів погоджується з висновком Печерського районного суду міста Києва про те, що позивачем не доведено, факту порушення його  права власності, так як позивач не довів, що спірна двоцепова повітряно-кабельна лінія електропостачання, протяжністю 12 км. належить на праві власності саме йому.
Крім того, позивачем не доведено, що спірна лінія електропостачання використовується відповідачем всупереч його (позивача) інтересам.
За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня  2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
Абзацом 2 пункту 11 цієї Постанови передбачено, що суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась за судовим захистом.
Не підлягає захисту право, яке не порушено.
За таких обставин, висновок Печерського районного суду міста Києва про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю ґрунтується на вимогах закону та підтверджується матеріалами справи.
Посилання апелянта на те,  що право власності на двоцепну                             повітряно-кабельну лінію належить йому, а ОСОБА_2   неправомірно                  під`єднався та використовує двоцепну лінію електропостачання повторюють доводи позовної заяви, яким надано належну оцінку судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач жодного разу з моменту подачі позовної заяви до суду не отримував повістку про виклик до суду, не знав коли відбудеться засідання суду, тому судом при прийнятті рішення було порушено базові принципи правосуддя, а саме право особи знати де та коли відбудеться розгляд його позову та можливість особи брати участь у судових засіданнях особисто або направити представника є безпідставними,  оскільки, як вбачається з ухвали Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня                2020 року розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Печерського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги                               ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А,                              п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин, при вирішенні вказаної цивільної справи, Печерським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

 
Головуючий:                                                                         О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                    І.М. Білич 

                                                                                              Т.А. Слюсар