ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 759/1325/20
провадження № 51-3571км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №12020100080000114 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Головне Любомильського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, розмістив у мережі «Інтернет» оголошення щодо надання послуг з масажу. 03 січня 2020 року на дане оголошення звернув увагу ОСОБА_7 та домовився з ОСОБА_6 про зустріч і в цей же день близько 20 год. за адресою м. Київ, пр. Перемоги, буд. 136, зустрівся з ОСОБА_6 , в якого в ході розмови виник умисел відкрито заволодіти майном ОСОБА_7 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_6 з метою уникнення можливого опору, вдарив ОСОБА_7 в область голови, в результаті чого той впав на землю. Продовжуючи свої дії,  ОСОБА_6 відкрито викрав кошти в сумі 600 грн., та мобільний телефон «Motorola One», вартістю 3893 грн., які належали ОСОБА_7 , та втік з місця вчинення злочину, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив виключити з кваліфікації дій ОСОБА_6 кваліфікуючу ознаку «повторність» та перекваліфікувати дії останнього з ч. 2 ст. 186 на ч. 1 ст. 186 КК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок місцевого суду змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 186 на ч. 1 ст. 186 КК України та призначено останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. В решті вирок залишено без зміни. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом неправильно кваліфіковано дії засудженого за ч. 1 ст. 186 КК України Зазначається, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК через наявність, як встановлено судом першої інстанції, в його діях такої кваліфікуючої ознаки як насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу, просила її задовольнити.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.
Відповідно до норм ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши матеріали справи та доводи, наведені у касаційних скаргах, Верховний Суд доходить висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно.
В подальшому суд апеляційної інстанції з кваліфікації дій ОСОБА_6 виключив таку кваліфікуючу ознаку, як повторність. Разом з тим, інша кваліфікуюча ознака – насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, прокурором в апеляційній скарзі не оскаржувалася і суд апеляційної інстанції при перевірці вироку погодився з висновком суду про наявність в діях ОСОБА_6 зазначеної ознаки.
Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 186 КК України кримінальна відповідальність за цією нормою закону передбачена за вчинення таких дій як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.
За таких обставин висновок апеляційного суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 186 на ч. 1 ст. 186 КК України при наявності в діях останнього такої кваліфікуючої ознаки як насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, суперечить вимогам КК України і свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Виходячи з наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 440, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року відносно ОСОБА_6 – скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                            ОСОБА_3