ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/30016/21                                       Прізвище судді (суддів) першої інстанції:                                                                                                                            Костенко Д.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді           Костюк Л.О.;                    
суддів:                              Кобаля М.І., Степанюка А.Г.;
за участю секретаря:       Несін К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Професійної спілки «Українська незалежна фундація правників» на ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Професійної спілки «Українська незалежна фундація правників» до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним і не чинним наказу від 04.10.2021 №2153,
 
В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року, Професійна спілка «Українська незалежна фундація правників» (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров`я України (далі - відповідач) про визнання протиправним і нечинним наказу відповідача від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за №1306/36928.
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2021 року повернуто позовну заяву позивачеві.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви.
Повертаючи позовну заяву позивачеві, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали судді про залишення позовної заяви без руху.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду:
- нової (виправленої) позовної заяви із зазначенням у ній конкретних відомостей, передбачених п. 10 ч. 5, ч. 7 ст. 160 КАС України, станом на 20.10.2021;
- доказів, які підтверджують зазначені у позовній заяві обставини;
- копії нової (виправленої) позовної заяви з додатками відповідно для кількості учасників справи.
02 листопада 2021р. до суду першої інстанції надійшла заява позивача про усунення недоліків з доданими до неї новою позовну заяву з додатками та її копією для відповідача.
Позивачем звернуто увагу на те, що внаслідок прийняття оскаржуваного нормативно-правового акта члени Профспілки «УНФП» змушені змінити свою поведінку, щоб не наразитись на ризик безпосередньо потрапити під дію такого нормативно-правового акта. Зміна поведінки полягає у тому, що члени Профспілки «УНФП» не позбавлені можливості та не обмежені в праві, маючи правничу освіту та професію, займатись науковою чи викладацькою діяльністю або займати посаду державного службовця, однак змушені змінити свою поведінку в частині фактичної реалізації вказаних можливостей аби не наразитись на ризик застосування оскаржуваного нормативно-правового акта. Послався на висновки Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 №522/3665/17 щодо захисту законного інтересу.
Також зазначено, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у питаннях колективних інтересів працівників проф-спілки здійснює представництво та захист інтересів працівників незалежно від їх членства у профспілках.
Окремо вказано на достатність доказів, які оцінюються судом на етапі розгляду справи по суті.
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2021 року повернуто позовну заяву позивачеві.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 10 ч. 5 ст. 160 КАС України визначено, що в позовній заяві у справах щодо оскарження нормативно-правових актів зазначаються відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.
Частиною 7 ст. 160 КАС України визначено, що у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.
Частиною 4 ст. 161 КАС України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Позовна заява не відповідає вказаним вимогам, що вбачається з наступного.
Так, згідно з ч. 1 ст. 53 КАС України у випадках, встановлених законом, <...> юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.
Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», абз. 2 п. 2.3 Статуту Профспілки «УНФП», затвердженої з`їздом Профспілки «УНФП» 06.08.2019, позивач має право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів.
Згідно з ч. 2 ст. 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Оскаржуваним актом визначено, що профілактичним щепленням проти гострої респіра-торної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:
1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;
2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;
3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
У позовній не зазначено відомостей про застосування станом на 20.10.2021 до члена (-ів) Профспілки «УНФП» оскаржуваного акта, а також про те, що станом на 20.10.2021 член (-и) Профспілки «УНФП» належить (-ать) до вищевказаного переліку працівників і перебуває (-ють) у правовідносинах із вказаними органами (підрозділами, закладами), у межах яких до нього (них) буде застосовано цей акт.
Наведене у позовній заяві твердження про те, що члени Профспілки «УНФП» не позбавлені можливості та не обмежені в праві, маючи правничу освіту та професію, займатися науковою чи викладацькою діяльністю або займати посаду державного службовця, ґрунтується на припущенні і не містить фактичних відомостей, передбачених п. 10 ч. 5, ч. 7 ст. 160, ч. 2 ст. 264 КАС України, на час звернення до суду з позовом.
Також у позовній заяві не зазначено і до неї не додано доказів, що підтверджують обставини, передбачені п. 10 ч. 5, ч. 7 ст. 160 КАС України.
Отже, позовна заява подана без додержання вимог п. 10 ч. 5, ч. 7 ст. 160, ч. 4 ст. 161 КАС України. Приходячи до такого висновку, суд враховує висновок Верховного Суду України у постанові від 15.11.2016 у справі №800/301/16 про те, що гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.
Так, ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2021 року про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції зазначив відповідні процесуальні норми, яким позовна заява не відповідає, і обґрунтування таким висновкам. Суд не вважає за необхідне повторювати наведені мотиви, які є чіткими і зрозумілими.
Особливості цієї справи полягають у специфіці предмета оскарження і особи позивача.
Так, предметом оскарження є нормативно-правовий акт, оскаржити який мають право особи, щодо яких застосовано цей акт, або які належать до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт (п. 10 ч. 5 ст. 160, ч. 2 ст. 264 КАС України).
Позивач, к професійна спілка, відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», абз. 2 п. 2.3 Статуту Профспілки «УНФП», затвердженої з`їздом Профспілки «УНФП» 06.08.2019, та ч. 1 ст. 53 КАС України має право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів.
У заяві про усунення недоліків та у новій позовній заяві не зазначено відомостей про застосування станом на 20.10.2021 до члена (-ів) Профспілки «УНФП» оскаржуваного акта, а також про те, що станом на 20.10.2021 член (-и) Профспілки «УНФП» належить (-ать) до виз-наченого цим актом переліку працівників і перебуває (-ють) у правовідносинах із визначеними органами (підрозділами, закладами), у межах яких до нього (них) буде застосовано цей акт.
Посилання на те, що члени Профспілки «УНФП», зокрема її голова Кравець Р.Ю., який є адвокатом, не позбавлені можливості та не обмежені в праві, маючи правничу освіту та професію, займатися науковою чи викладацькою діяльністю або займати посаду державного службовця, але змушені змінити свою поведінку, аби не наразитись на ризик застосування оскаржуваного нормативно-правового акта, ґрунтуються на припущеннях і не містять фактичних відомостей, які б свідчили про належність Кравця Р.Ю. чи іншого члена Профспілки «УНФП» до визначених в оскаржуваному наказі категорій працівників або про практичну реалізую ними цих намірів і фактичне створення (існування) перешкод у реалізації ними цих намірів.
Щодо посилань на висновки Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 №522/3665/17, то колгія суддів зазначає наступне.
Так:
- судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який є: визначеним, а не абстрактним або загальним (в); персоналізованим (суб`єктивним), тобто належати конкретній особі (г); 
- обставини що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу є: коло осіб, які можуть бути позивачами прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (г); позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб (д).
Колегія суддів зазначає, що позивач не зазначив і не довів відповідними доказами належність конкретного члена Профспілки «УНФП» до кола осіб, на яких поширюється або буде поширено оскаржуваний нормативно-правовий акт, і наявність у такого конкретного члена відповідного визначеного законного інтересу, на захист якого подано цей позов.
Вказує, що позивач не наділений правом звертатись до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів невизначеного кола осіб.
Натомість зміст позовної заяви стосується абстрактної (загальної) можливості невизначеного кола осіб, які мають правничу освіту і професію, займатись науковою чи викладацькою діяльністю або займати посаду державного службовця.
Недоречним є посилання позивача на ч. 2 ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», яка не стосується правових і фактичних підстав, наведених у позовній заяві, у т.ч. щодо захисту прав та інтересів конкретних працівників, які не є членами Профспілки «УНФП», але входять до кола осіб, на яких поширюється чи буде поширюватись оскаржуваний акт.
Також недоречним є посилання позивача на ст. 90 КАС України і те, що достатність доказів суд оцінює під час розгляду справи по суті, адже відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує відповідність її вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не усунув недоліків позовної заяви, яку ухвалою суду залишено без руху. Вказані недоліки є суттєвими, оскільки свідчать про відсутність у позивача права на звернення до суду з цим позовом про оскарження нормативно-правового акта.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, судом встановлено наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.
Недоречним є твердження позивача про порушення судом права на доступ до суду, яке, по перше не стосується питання відкриття провадження у справі, а по друге, оскільки повернення позовної заяви у випадках, визначених законом, не є порушенням права на доступ до суду. Позивач вправі звернутись до суду повторно у разі, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт буде застосовано члена (-ів) Профспілки «УНФП» або її член (-и) належатиме до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першїх інстації, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у зв`язку з чим позовна заява підлягає поверненню позивачу.
Повернення позовної заяви, згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України, не позбавляє права позивача для повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги  не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
  
П О С Т А Н О В И Л А:
           
Апеляційну скаргу Професійної спілки «Українська незалежна фундація правників» - залишити без задоволення, а ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк 
                    
Судді:                                                                                                      М.І. Кобаль

                                                                                                    А.Г. Степанюк