Номер провадження: 22-ц/813/474/22 
Номер справи місцевого суду: 947/23209/21
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , обслуговуючого кооперативу «Житлово- будівельний кооператив «Львівський», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

До Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Львівський», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди.
Разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову.
У своїй заяві позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: земельні ділянки з кадастровими номерами 5110136900:33:019:0092 та 5110136900:33:019:0094, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , до вирішення в суді спору по суті; заборонити обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Львівський», юридична адреса: м. Одеса, вул. Тимірязева, 48 (ідентифікаційний код юридичної особи 43428461) та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером 5110136900:33:019:0092 та земельній ділянці з кадастровим номером 5110136900:33:019:0094, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , до вирішення в суді спору по суті.
Посилаючись на те, що на суміжних із земельною ділянкою заявника земельних ділянках, належних ОСОБА_2 , ведеться будівництво; самовільно захоплено частину його ділянки.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 , про забезпечення позову - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подано  ОСОБА_1 , в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали з подальшим задоволенням заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому посилаючись на те, що ухвала про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову носить формальних характер, судом не було досліджено матеріали справи та не взято до уваги предмет та підстави позову.
Вказує, що між сторонами реально існує спір з приводу самовільного захоплення відповідачами частини земельної ділянки заявника, а саме: знесена огорожа, зрізаний поверховий шар ґрунту глибиною біля двох метрів та площею 60-ти кв.м. та розпочате будівництво житлових будинків.
Будівництво було розпочате на суміжних із земельною ділянкою позивача, по АДРЕСА_3 , двох земельних ділянках: кадастровий номер: 5110136900:33:019:0092 та кадастровий номер: 5110136900:33:019:0094, які належать відповідачу-1 - ОСОБА_2 .
Незаконне будівництво ведеться обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Львівський».
Приймаючи до уваги те, що за час розгляду цієї справи на самовільно зайнятій земельній ділянці позивача може бути закінчено будівництво будинку, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду або поновлення порушених прав на зазначену земельну ділянку позивача, невжиття заходів позову ускладнює захист порушених прав позивача, як власника самовільно зайнятої відповідачами частини земельної ділянки.
Отже, заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на відповідні належні відповідачу земельні ділянки та забороні обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Львівський» та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці позивача є співмірними заявленим позивачем вимогам.
Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що представник відповідача-2 не заперечує того, що його кооперативом самовільно захоплена частина земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачу, але заявляє, що у подальшому має намір викупити зазначену земельну ділянку у останнього.
Також вказує, що з висновку комплексного земельно-технічного експертного дослідження від 12 липня 2021 року вбачається, що його складено судовим експертом Чорною Ю.П., яка попереджена про кримінальну відповідальність.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2021 року провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , обслуговуючого кооперативу «Житлово- будівельний кооператив «Львівський», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.
Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали та не заявляли.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд, приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову виходив з того, що роздрукована переписка, що додавалася до заяви про забезпечення позову, поданої вперше, представником позивача не доведено співмірність ціни позову з вартістю предмета забезпечення позову, що водночас позбавляє суд можливості визначити, чи є види забезпечення позову співмірними із заявленими вимогами.
У судді відсутня інформація щодо розміру можливих збитків, які може зазнати відповідач, тому відсутні обґрунтовані підстави для вирішення даного питання.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.
Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктами 2, 4 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. 
Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
Підстави забезпечення позову необхідно доводити документально, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що предмет позову, може бути знищеним на момент виконання рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 363/2197/17 (провадження № 61-15477св19).
Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову є про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18.
Тобто з матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує реальний спір стосовно нерухомого майна, обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, існує зв`язок між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. 
Мотиви суду першої інстанції, щодо відмови у задоволення заяви про забезпечення позову не можна назвати обґрунтованими, оскільки як вірно зазначив апелянт, суд першої інстанції підійшов до вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову формально.
Задоволення заяви про забезпечення позову забезпечить виконання рішення у справі у випадку задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та є співмірним із заявленими позовними вимогами. 
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.
Разом з тим, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2021 року було повторно розглянуто клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами 5110136900:33:019:0092 та 5110136900:33:019:0094, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , до вирішення в суді спору по суті та заборонено обслуговуючому кооперативу «Житлово- будівельний кооператив «Львівський», юридична адреса: м.Одеса, вул.Тимірязева, 48 (ідентифікаційний код юридичної особи 43428461) та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будь-які будівельні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером 5110136900:33:019:0092 та земельній ділянці з кадастровим номером 5110136900:33:019:0094, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , до вирішення в суді спору по суті.

Згідно п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову у справі, у зв`язку із чим ухвала Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити. 
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , обслуговуючого кооперативу «Житлово- будівельний кооператив «Львівський», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди- скасувати.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2022 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                   А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова