Справа № 751/8434/21 	Головуючий у 1 інстанції Карапута О.О. 	
Провадження № 33/4823/94/22 	  	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі: судді апеляційного суду Акуленко С.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника – адвоката Кушнеренка Є.Ю., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2022 року,

                                      У С Т А Н О В И В :
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, 

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з нього на користь держави судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп. 

Судом встановлено, що 05.11.2021 року о 06 год 25 хв. в м. Чернігові, по вул. Преображенська, 5, водій ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від продуття приладу драгер та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікарні відмовився у присутності двох свідків.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду, захисник – адвокат Кушнеренко Є.Ю., в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити. 
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом, оскільки не підтверджує та не спростовує керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що свідки не підтвердили, те що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а лише засвідчили факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. На відео також не зафіксований факт керування ним автомобілем, оскільки починається з моменту, коли ОСОБА_1 сидить на пасажирському сидінні. При цьому весь час фіксації він наголошував, що не керував транспортним засобом. Даний факт підтвердив і свідок ОСОБА_2 , однак суд не взяв його покази до уваги. Вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення не доведена.
  
В судове засідання апеляційного суду правопорушник не з`явився, про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином. Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Протоколом про адміністративне правопорушення встановлено факт  керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, відмови його від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, що є порушенням вимог п 2.5 ПДР. 
Обставини вчинення апелянтом адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно. 
Ці обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, а саме: відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 пропонували в присутності двох свідків пройти огляд щодо стану алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі, на що останній відмовився; поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які підтвердили, що ОСОБА_1 у їх присутності  відмовився виконати вимоги п 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.10,11); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.8). 
Цим доказам суд дав належну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, тому доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні. 
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена спільним наказом МВС України та Міністерства охорони здоров`я №1452/735 від 9.11.2015 року, також порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи  іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 р.
Аналіз доказів у сукупності підтверджує, що ОСОБА_1 роз`яснено процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також настання можливих наслідків у разі незгоди водія, які полягають у складенні протоколу про адміністративне правопорушення.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, апеляційний суд розцінює як захисну версію уникнути відповідальності, з наступних підстав.
З відеокамери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 спочатку повідомляв, що він не керував автомобілем, де водій не знає, потім казав, що його попросив друг зачинити машину, чому він тоді сидить на пасажирському сидінні, відповів, щоб виключити пічку. На прохання подзвонити даному другу – відмовився. Потім в процесі розмови з поліцейськими казав, що він просто перехожий. 
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він не перебував за кермом автомобіля, сидів на пасажирському сидінні та чекав товариша, який пішов шукати, хто витягне авто, чому той не зачинив автомобіль, пояснити не зміг.
Таким чином пояснення ОСОБА_1 як під час складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення так і в судовому засіданні суду першої інстанції є непослідовним, нелогічними з огляду на фактичні обставини та подію правопорушення.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_2 , який підтвердив, що за кермом автомобіля був він, а не ОСОБА_1 є безпідставними, апеляційний суд відноситься критично до його показань, оскільки вони спростовуються іншими доказами по справі. 

На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано вимоги закону щодо засвідчення факту відмови особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, тому твердження апелянта про зворотне не заслуговують на увагу. 
Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи. 
Адміністративне стягнення накладено судом з додержанням вимог статті 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність  винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається.
За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону, і законних підстав для її скасування чи зміни не вбачається.  
Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,    

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника – адвоката Кушнеренка Є.Ю. - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, – без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.    

Суддя	С. О. Акуленко