П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  725/314/22 
Головуючий у 1-й інстанції:  Піхало Н.В. 
          Суддя-доповідач:  Кузьмишин В.М. 

16 лютого 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Сапальової Т.В. 
за участю:
секретаря судового засідання: Бень Я.О.,
представника відповідача: Самолюка В.В.,      
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки, ОСОБА_1  на  рішення   Першотравневого районного суду міста Чернівці  від  19 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом 31 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки, ОСОБА_1 про  примусове видворення іноземця, а також про його затримання з метою забезпечення видворення за межі території України, 

В С Т А Н О В И В :
Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог.

В січні 2022 року представник 31 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із адміністративним позовом до громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця, а також про його затримання з метою забезпечення видворення за межі території України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.01.2022 позов задоволено.
Примусово видворено громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.
Затримано громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі території України, та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк 6 (шість) місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 13 год. 43 хв. 19 січня 2022 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити у  повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує її доводи та просить суд апеляційної інстанції залишити без змін оскаржуване судове рішення. 
          
Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року витребувано з Першотравневого районного суду м. Чернівці адміністративну справу №725/314/22.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити, скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.01.2022 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
          
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідач є громадянином Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.10.2021 року о 20 год. 30 хв. був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» під час руху пішки в бік державного кордону України, в напрямку 729 прикордонного знаку, на відстані близько 700 метрів від лінії державного кордону, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Фальків», що знаходиться на території Долишньошепітської сільської ради, Вижницького району, Чернівецької області, за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через держаний кордон, без документів, що посвідчують особу та надають право на виїзд з території України.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.10.2021 року відповідача затримано з метою ідентифікації з його поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців. Дане рішення суду набрало законної сили.
В ході ідентифікації відповідача було встановлено, що останній відповідно до баз даних, на територію України потрапив 23.12.2019 року, через пункт пропуску «Бориспіль» для авіаційного сполучення та мав посвідку на тимчасове проживання, строк дії якої закінчився 16 березня 2021 року.
Крім того, 11.03.2021 року відповідачу було відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання на території України, що підтверджується відповідними листами.
Таким чином, вжитими заходами щодо ідентифікації особи відповідача було встановлено, що останній на даний час має паспорт громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (виданий 01.08.2019 року, дійсний до 31.07.2029 року)
В подальшому, 13.01.2022 року позивачем прийнято рішення про примусове повернення за межі території України та зобов`язано відповідача покинути територію України у термін до 17.01.2022 року.
Однак, відповідач добровільно покинути Україну не бажає, оскільки під час доведення йому до відома вказаного рішення, останній заявив, що покидати територію України він не бажає, має намір залишитися в Україні, про що власноруч написав у даному рішенні та завірив особистим підписом.
Посилаючись на наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення за межі території України, свідомо порушуватиме законодавство із прикордонних питань, так як під час доведення вказаного рішення, відповідач заявив, покидати територію України не хоче, бажає залишитись в Україні, про що власноруч написав у даному рішенні та завірив особистим підписом, позивач вважає, що останній підлягає примусовому видворенню та затриманню з метою примусового видворення з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для забезпечення примусового видворення за межі України.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач незаконно перебуває в Україні та є всі обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон №3773-VI).
Так, згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Відповідно до частини 3 статті 9 Закону №3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Частиною 1 статті 16 цього ж Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 25 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.
У той же час, частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.
Оцінюючи обґрунтованість прийняття рішення про примусове видворення та затримання громадянином Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України терміном до 6 (шести) місяців, колегія суддів виходить з наступного.
Правовий та процесуальний режим вирішення питання щодо можливості затримання відповідної особи, яка нелегально перебуває на території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, врегульований положеннями ст. 30 Закону № 3773, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі Інструкція), Типовим Положенням "Про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні", затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1110 (у редакції постанови КМ України від 8 лютого 2012 р. № 70) (надалі Типове Положення) та ст.289 КАС України.
Пунктом 1 частини 1 статті 15 Закону №3773-VI визначено, що в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.
Згідно з частиною 13 статті 4 Закону №3773-VI , іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.
Водночас, частиною 4 статті 30 Закону №3773 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Типовим Положенням визначено, що Пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Відповідно до пункту 2 розділу IIІ Інструкції, під час ініціювання рішень щодо примусового видворення іноземців за межі України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАСУ.
Згідно частин 1, 2 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Відповідно до частин 11-13 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду даної справи, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.10.2021 року відповідача затримано з метою ідентифікації з його поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців. Дане рішення суду набрало законної сили.
В ході ідентифікації відповідача було встановлено, що останній відповідно до баз даних, на територію України потрапив 23.12.2019 року, через пункт пропуску «Бориспіль» для авіаційного сполучення та мав посвідку на тимчасове проживання, строк дії якої закінчився 16 березня 2021 року. Крім того, 11.03.2021 року відповідачу було відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання на території України, що підтверджується відповідними листами.
Таким чином, вжитими заходами щодо ідентифікації особи відповідача було встановлено, що останній на даний час має паспорт громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (виданий 01.08.2019 року, дійсний до 31.07.2029 року).
В подальшому, 13.01.2022 року позивачем прийнято рішення про примусове повернення за межі території України та зобов`язано відповідача покинути територію України у термін до 17.01.2022 року.
Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що згідно матеріалів справи та встановлених у ході судового розгляду обставин, станом на час подання позову та на час ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі, громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий та ідентифікований.
Водночас, колегія суддів зауважує, що ч.11 ст.289 КАС України передбачено право на звернення із позовом про продовження строку затримання не пізніш як за 5 днів до його закінчення. При цьому, законом не передбачено право органу охорони державного кордону звертатись із новим позовом про затримання іноземця щодо якого вже було прийняте рішення про затримання.  
Отже, оскільки на час подання позову та на час ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі відповідач, на підставі рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.10.2021 року, був затриманий та поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України терміном до 6 (шести) місяців, колегія суддів дійшла до висновку, що даний факт виключає можливість у рамках вирішення даної справи задоволення позовних вимог у частині затримання відповідача з метою забезпечення його видворення.
Водночас, апеляційний суд вважає, що позовна вимога про примусове видворення громадянином Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України  також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI  іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Частиною 1 статті 30 Закону №3773-VI  визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Тобто, з аналізу наведених вище норм вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення  про примусове повернення.
Тобто, положення ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VI  має певну специфіку із обмеженням її застосування до відповідного кола осіб, пов`язаного із обставинами їх виявлення/затримання. Зазначене застереження обумовлене специфікою нелегального потрапляння іноземця на територію України без негайного звернення із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку, послідуючого виявлення цього факту відповідними органами та затримання цієї особи. У будь-якому випадку, правовим наслідком в такому випадку є примусове видворення за межі України.
З матеріалів справи встановлено, що 13.01.2022 начальник відділу адміністративно- юрисдикційної діяльності штабу Чернівецького прикордонного загону А. Довганюк прийняв рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки   ОСОБА_2 за межі України, яким відповідача зобов`язано залишити територію України у термін до 17.01.2022 року. 
Згідно з п. 2 розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства
Водночас, відповідач у доводах апеляційної скарги стверджує, що рішення про примусове повернення йому було вручено 17.01.2022, тобто після закінчення строку його виконання та пізніше 72 годин з моменту винесення, як того вимагає п.2 розділу ІІ Інструкції № 353/271/150, що свідчить про те, що позивачем не надано можливості відповідачу самостійно покинути територію України.
Колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1 ст.7 Директиви Європарламенту та Ради про загальні стандарти та процедури держав-членів для повернення громадян третіх країн за їх незаконного перебування від 16 грудня 2008 року (далі - Директива) рішення про повернення передбачає належний термін для добровільного від`їзду тривалістю від семи до тридцяти днів, без шкоди виняткам, зазначеним у частинах 2 і 4. Держави-члени у своєму національному законодавстві можуть передбачити, що цей термін надається лише за клопотанням відповідного громадянина третьої країни. У такому разі держави-члени інформують відповідних громадян третіх країн про можливість подачі подібного клопотання.
Ч.2 ст.7 Директиви передбачено, що якщо необхідно, держави-члени продовжують термін для добровільного від`їзду на належний період часу з урахуванням особливих обставин конкретної справи, таких як тривалість перебування, наявність дітей, що навчаються в школі, та наявність інших сімейних й соціальних зв`язків.
Відповідно до ч.3 ст.7 Директиви протягом терміну для добровільного від`їзду можуть накладатися певні обов`язки, покликані перешкодити ризику втечі, такі як обов`язки регулярно з`являтися до органів влади, вносити належну фінансову гарантію, надавати документи або залишатися в певному місці.
Згідно з ч.4 ст.7 Директиви, якщо існує ризик втечі або якщо клопотання про видачу дозволу на законне перебування було відхилено як очевидно необґрунтоване або подане обманним шляхом, або якщо відповідна особа становить небезпеку для громадського порядку, громадської або національної безпеки, держави-члени можуть утриматися від надання терміну для добровільного від`їзду або можуть надавати термін менше семи днів.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що строк для повернення повинен бути достатнім для того, щоб іноземець зміг виконати рішення про примусове повернення. При цьому у разі відсутності обставин, передбачених ч.4 ст.7 Директиви, такий строк повинен бути не менше семи днів.
Однак, як свідчать матеріали справи, на момент вручення відповідачу рішення про примусове повернення строк його виконання вже закінчився, а саме рішення було вручено після вказаного у ньому строку виконання та з порушенням встановленої законом процедури такого вручення, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної позовних вимог про примусове видворення з України громадянином Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є необґрунтованим.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.                                                                                                     

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище судом апеляційної інстанції підстав.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки, ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом 31 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки, ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця, а також про його затримання з метою забезпечення видворення за межі території України скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.