КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
10 лютого 2022 року                                                                                     м. Київ
                                                                     
Справа № 755/19396/20
                                                                  Апеляційне провадження № 22-ц/824/3040/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Чех Н.А. 07 липня2021 року у м. Києві, повний текст рішення складений 16 липня 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, 
 
В С Т А Н О В И В
 
В грудні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 208592,92 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неправомірним внесенням додаткових змін до штатного розпису згідно наказів та незаконним встановленням ОСОБА_1 посадового окладу у розмірах 94500,00 грн та 12600,00 грн, що призвело  до  неправомірного отримання відповідачем коштів у розмірі 208592,92 грн. В силу займаної посади відповідач була обізнана із Статутом товариства та усвідомлювала відсутність у в.о. голови правління ОСОБА_2 повноважень одноосібно (без згоди Правління) приймати рішення про внесення змін до штатного розпису товариства та не заперечувала щодо отримання таких незаконних виплат. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, проте відсутні будь які докази того, що з 09 січня 2020 року відповідач почала виконувати більш складнішу роботу порівняно з тією, на яку приймалася, що зумовило підняття заробітної плати майже в три рази. Тому  вказані грошові кошти вважають отриманими позивачем безпідставно, та просять про їх повернення.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва  від 07 липня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів - залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що заробітна плата, враховуючи підвищення заробітної плати, що мали місце в січні та березні 2020 року, нараховувалася та виплачувалася відповідачу на підставі прийнятих відповідних наказів. Їх виплата проведена юридичною особою - позивачем добровільно. Відповідач, як працівник товариства, враховуючи займану нею посаду, функціональні обов`язки, та враховуючи вимоги законодавства, не має жодного відношення до встановлення, формування окладів, визначення організаційної структури та штатного розпису товариства, нарахування та виплати заробітної плати. А тому посилання позивача на її недобросовісність відхилені судом. Враховуючи  вищевикладене, суд прийшов до висновку, що стороною позивача не доведені позовні вимоги, що  дає підстави для відмови в задоволенні позову.
 
Не погодилось із зазначеним рішенням суду АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», представником товариства подана апеляційна скарга в якій вказується на  незаконність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції, з огляду на неврахування судом їх доводів та наданих ними доказів. Позивач наголошує на тому, що обставини безпідставності прийнятих наказів про підвищення посадового окладу, зокрема відповідачу, є доведеним, так як згідно зі Статутом визначення організаційної структури та штатного розпису належить до компетенції Правління. Вказана обставина також встановлена актами перевірок здійснених компетентними органами. В.о. голови Правління з перевищенням повноважень прийняв накази про зміну штатного розпису та зміну посадових окладів, які можуть вважати легальними і матимуть юридичну силу для обчислення заробітної плати ОСОБА_1 лише за умови прийняття Правлінням відповідного рішення. До того ж вказані накази були скасовані новим керівництвом. Тому позивач вважає, що правові підстави отримання відповідачем підвищеної заробітної плати відсутні, і ці кошти підлягаю поверненню позивачу, як безпідставно набуті. Також вважає помилковим застосування судом положень ст. 1215 ЦК України, з огляду на наявність як безпідставного набуття грошових коштів, так і недобросовісності відповідача. 
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.
 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , заперечує щодо доводів позивача, вказує на те, що судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права, зокрема, положення ст.ст. 1212, 1215 ЦК України. Наголошує на тому, що вона була підпорядкована в.о. голови Правління, участі у прийнятті рішень вона не приймала. Позивач добровільно нараховував і перераховував їх заробітну плату, а наведені позивачем обставини не можуть свідчити про недобросовісність її дій. Враховуючи наведене, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що наказом Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» №909-к від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду радника голови Правління групи радників з 21 грудня 2019 року з посадовим окладом у розмірі 45000,00 грн на місяць, зі строком випробування три місяці. Наказ підписаний в.о.голови Правління ОСОБА_2 (т.1 а.с.16).
З копії журналу з ознайомлення працівників із регламентуючими документами, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 21 грудня 2019 року ознайомилася зі Статутом та антикорупційною програмою (т.1 а.с.25-31).
Позивачем надані до справи копії Статутів АТ «ДПЗКУ», затверджених 24 грудня 2019 року та 31 січня 2020 року (т.1 а.с.55-94, 95-131).
Наказами №13-к, №14-к від 09 січня 2020 року внесено зміни до штатного розпису з 09 січня 2020 року, згідно яких раднику голови Правління групи радників, яким є ОСОБА_1 , встановлено оклад 94500,00 грн. Накази підписані в.о. голови Правління ОСОБА_2 (т.1 а.с.19-21).
Наказами №186-к, №187-к від 02 березня 2020 року внесено зміни до штатного розпису з 02 березня 2020 року, згідно яких раднику голови Правління групи радників, яким є ОСОБА_1 , встановлено оклад 126000,00 грн. Накази підписані в.о. голови Правління ОСОБА_2 (т.1 а.с.22-24).
16 квітня 2020 року позивачем видано наказ №244-к про відміну рішень в.о. голови Правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_2 про внесення змін до штатного розпису, в тому числі накази, що стосуються підвищення заробітної плати відповідача (а.с.35-38 т.1).
Згідно з наказом №248-к від 17 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнена 17 квітня 2020 року з займаної посади за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.18).
З Висновку за результатами службового розслідування стосовно дій колишнього в.о. голови Правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_2 в частині змін до штатного розпису та Колективного договору, складеного та затвердженого 30 квітня 2020 року, вбачається, що комісією встановлено, зокрема обставини неправомірного одноособового прийняття в.о. голови Правління ОСОБА_2 рішень про визначення організаційної структури та штатного розпису, а також  збільшення (без згоди Правління) розмірів посадових окладів окремим працівникам (т.1 а.с.41-54).
Актами інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, №КВ 668/1322/АВ від 10 липня 2020 року та №КВ 831/1322/АВ 14 серпня 2020 року, складених головним управлінням держпраці у Київській області за результами проведеного інспекційного відвідування АТ «ДПЗКУ», встановлено, зокрема, що ОСОБА_2 не мав права одноосібно приймати рішення про визначення організаційної структури та штатного розпису, оскільки статутом товариства такі повноваження віднесені до компетенції Правління товариства (т.1 а.с.132-142).
Державною аудиторською службою України 30 жовтня 2020 року було складено Аудиторський звіт державного фінансового аудиту діяльності АТ «ДПЗКУ» за період з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2020 року, № 07-21/4, яким встановлено, що зміни внесені до штатного розпису товариства відповідно до наказів в.о. голови Правління ОСОБА_2 (одноосібно), в період з моменту затвердження Статуту від 24 грудня 2019 року, є такими, що не відповідають вимогам Статутів від 24 грудня 2019 року та від 31 січня 2020 року, чим не дотримано вимоги п.1 ст.63 Закону України «Про акціонерні товариства». Внесення таких змін в частині підвищення розміру посадових окладів призвело до понесення зайвих витрат на загальну суму 8512181,55 грн (т.1 а.с.145-149).
Згідно Акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «ДПЗКУ» за період з 01 квітня 2019 року по 30 червня 2020 року, складеного Державною аудиторською службою України 06 листопада 2020 року №07-21/3, встановлено здійснення зайвого нарахування та виплати заробітної плати на загальну суму 9781861,49 грн, що призвело до нанесення матеріальної шкоди (збитків) Корпорації на зазначену суму (т.1а.с.150-156).
 
В силу ст. 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з положеннями ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.
Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Аналогічні положення містяться в ст. 15 Закону України «Про оплату праці».
 
Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.
Положеннями ст. 36 цього Закону визначено, що за порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності згідно з законодавством.
 
Згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
В порядку ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 
1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;
2) інше майно, якщо це встановлено законом.
 
Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
З наведених обставин у даній справі вбачається, що сторони перебували у трудових правовідносинах  з 20 грудня 2019 року по 17 квітня 2020 року. Неправомірна виплата, за твердженням позивача, мала місце в період з січня по березень 2020 року.
Разом з тим, наявні в матеріалах справи дані, а саме Акти інспекційного відвідування юридичної особи, Аудиторський звіт державного фінансового аудиту діяльності АТ «ДПЗКУ», Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ «ДПЗКУ» містять інформацію про виявлення порушень трудового законодавства, які були допущені керівництвом товариства. Жодної інформації чи даних про те, що у виявлених порушеннях встановлено вину відповідача ОСОБА_1 вказані документи не містять.
Сторона позивача посилається на недобросовісність з боку відповідача ОСОБА_1 , зазначаючи, що ОСОБА_1 була ознайомлена зі Статутом товариства, Колективним договором, в яких визначено порядок, осіб, уповноважених з вирішення питань щодо внесення змін до штатного розпису та збільшення розміру посадового окладу. Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, сам факт ознайомлення працівника з установчими документами не  є належним доказом того, що з боку відповідача ОСОБА_1 мала місце недобросовісність при отриманні від позивача заробітної плати у тих розмірах, що їй нараховували. Нарахування працівнику ОСОБА_1 заробітної плати, визначення розміру її заробітної плати відбувалося відповідними працівниками товариства, керівництвом товариства, в діяльність яких ОСОБА_1 втручатися не мала права, і за діяльність яких ОСОБА_1 не несе відповідальності. 
Безпідставним є і посилання сторони позивача, як на доказ наявності з боку відповідача ОСОБА_1 недобросовісності, на те, що новим керівництвом були скасовані накази про підвищення заробітної плати відповідачу. Дана обставина також не є  доказом недобросовісності відповідача, вона лише вказує на припинення нарахування заробітної плати в таких розмірах з моменту прийняття наказу щодо скасування попередніх наказів.
З урахуванням викладеного вище, також є безпідставним і посилання сторони позивача на те, що відповідач мала довести в суді, що з 09 січня 2020 року вона почала виконувати більш складнішу роботу порівняно з тією, на яку приймалася, що зумовило підняття заробітної плати майже в три рази. Питання щодо визначення функціональних обов`язків працівника, щодо встановлення розміру заробітної плати, щодо підвищення розміру заробітної плати - не є компетенцією даного працівника. До того ж обов`язок  доказування у трудових правовідносинах покладається на роботодавця.
 Позивач не вказує і не надає доказів того, що мала місце рахункова помилка при виплаті заробітної плати за вказані періоди відповідачу, не було повідомлено про такі обставини ні відповідача, ні суд першої інстанції.
При цьому, за загальним правилом, правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата заробітної плати, а також сумлінність одержувача презюмується.
Дане свідчить про те, що судом першої інстанції проведено аналіз та надано оцінку доказам з питання наявності/відсутності недобросовісності з боку набувача - ОСОБА_1 , за результатами чого вірно встановлена відсутність підстав для повернення грошових коштів сплачених в якості заробітної плати, що відповідає положенням ст.1215 ЦК України.
 
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.  
 
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то виходячи з положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для компенсації позивачеві понесених ними судових витрат.
 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва  від 07 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук