ОКРЕМА ДУМКА
Судді Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-2324км21.
 
Більшістю голосів колегії суддів у справі прийнято рішення про відмову у задоволенні касаційної скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року у провадженні щодо ОСОБА_4 . 
Вважаю таке рішення неправильним і таким, що суперечить вимогам закону виходячи із наступного.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 липня 2020 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК, у зв`язку з дійовим каяттям. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на вказану ухвалу місцевого суду повернуто скаржнику.
У поданій касаційній скарзі адвокат ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. 
Зазначав про те, що оскільки в ухвалі місцевого суду констатується вчинення іншою особою (яку за змістом рішення можна ідентифікувати як ОСОБА_3 ) шахрайства і використання підробленого документа, тому це рішення стосується прав, свобод і інтересів останнього, яке він має право оскаржити. Також звертав увагу на те, що вказану ухвалу було використано однією з сторін як доказ при  розгляді в Господарському суді Харківської області позову Харківської міської ради до ФОП ОСОБА_3 .
На думку більшості суддів колегії оскаржена ухвала не дає можливості ідентифікувати ОСОБА_3 , а провадження в господарському суді призупинено до прийняття остаточного рішення уповноваженим органом у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 , тому він не є особою, інтересів якої стосується  рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності і яке він має право оскаржувати в апеляційному порядку.
Однак із такою позицією колег не погоджуюсь та вважаю таке рішення хибним і  неправильним, оскільки воно суперечить меті та загальним засадам і принципам кримінального процесуального законодавства.
Висновок про правозастосування норм ст. 7, ст. 9 ч. 6, ст. 24 КПК України щодо права на оскарження судового рішення до суду вищого рівня міститься в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року в справі № 5-347 кс 15 щодо ОСОБА_5 , прийнятій за результатами розгляду справи з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, передбачених КПК, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень. Зокрема, у постанові зазначено, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ст. 24 ч. 2 КПК. 
Відповідно до цієї норми закону кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК. Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
У цьому провадженні касаційному суду необхідно було вирішити питання чи з дотриманням вказаних вимог апеляційний суд дійшов висновку про те, що адвокат ОСОБА_2 як представник ОСОБА_3 не є особою, яка відповідно до ст. 393 КПК має право на апеляційне оскарження ухвали про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності. 
На мою думку, оскільки на підставі інформації зазначеної в ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 30 липня 2020 року щодо ОСОБА_4 із загальнодоступних джерел можна встановити особу, яка стала переможцем процедури відкритих торгів оголошених комунальним закладом охорони здоров`я «Харківський міський центр здоров`я»[1], адвокат ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_3 інтересів якого стосується це судове рішення, має право на його оскарження в апеляційному порядку на підставі п. 10 ст. 393 КПК.
Разом з тим, зазначивши у постанові, що оскаржувана в апеляційному порядку ухвала районного суду не стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 у значенні статті 24 КПК, більшість колегії вдалася до аналізу доказів, які би могли  свідчити про наявність підстав для її скасування у випадку апеляційного перегляду по суті скарги адвоката, та дійшла висновку, що таке рішення не має преюдиційного значення при розгляді господарської справи за позовом Харківської міської ради до ФОП ОСОБА_3 .
Таким чином більшість колегії вийшла за межі касаційних вимог адвоката, що суперечить вимогам ст. 433 КПК.
Враховуючи наведене вважаю, що касаційна скарга касаційної скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року підлягає до задоволення.
14 грудня 2021 року 

Суддя                                                                          ОСОБА_1           

[1]https://www.dzo.com.ua/contracts/3954649