УХВАЛА

16 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 380/8135/20
адміністративне провадження № К/990/2943/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправними, скасування наказів, поновлення на посаді, визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (далі - Спеціалізована прокуратура), в якому, уточнивши позовні вимоги, просив: визнати протиправним та скасувати наказ військового прокурора Західного регіону України від 10 вересня 2020 року №646к про звільнення його з посади військової прокуратури; визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури щодо невиконання статті 119 Кодексу законів про працю України (далі  - КЗпП України) в частині збереження за ним місця роботи та посади після припинення контракту на проходження військової служби (звільнення з військової служби у запас); визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його заяви від 21 вересня 2020 року про призначення на посаду у цій прокуратурі; поновити на посаді у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону з 11 вересня 2020 року, прирівняній до посади начальника відділу організації представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень військової прокуратури Західного регіону України; стягнути з відповідача на його користь з 11 вересня 2020 року по дату винесення судового рішення середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ військового прокурора Західного регіону України від 10 вересня 2020 року №646к.. Поновлено з 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 у Спеціалізованій прокуратурі на посаді, прирівняній до посади начальника відділу організації представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень військової прокуратури Західного регіону України. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 189  434,70 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено..
18 січня 2022 року Спеціалізована прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року. Заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України переглянути і скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволення позову та відмовити в цій частині вимог
Предметом спору у цій справі є правомірність наказу про звільнення з військової прокуратури на підставі рішення про неуспішне проходження атестації, скасованого в судовому порядку, та поновлення на посаді.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)   статтею 328   цього Кодексу підстави (підстав). 
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив незастосування висновку Верховного Суду, сформованого у постановах, ухвалених у справах №№№640/26041/19, 640/21065/18, 821/358/16 щодо застосування приписів частини першої статті 235 КЗпП України та у справах №№160/6204/20, 200/5038/20-а, 160/6596/20, 280/4314/20, 460/6797/20 щодо  правомірності звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
Так, відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе, за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.
Перевіряючи аргументи Спеціалізованої прокуратури щодо незастосування висновків Верховного Суду, сформованих у постановах у справах №№160/6204/20, 200/5038/20-а, 160/6596/20, 280/4314/20, 460/6797/20 щодо  правомірності звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», Судом установлено, що спірні правовідносини у цій справі не є подібними до спірних.
Так, у наведених заявником прикладах справ №№160/6204/20, 200/5038/20-а, 160/6596/20, 280/4314/20, 460/6797/20 предметом спору було правомірність звільнення з органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Особливістю цих спорів було те, що позивачі одночасно оскаржували як рішення комісій, так і накази про іхнє звільнення. Тому висновки Верховного Суду щодо застосування положень підпункту 2 пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ) у системному зв`язку з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII у зазначених справах сформовано з урахуванням особливостей цих справ, у контексті їхніх індивідуальних ознак, характерних виключно для таких правовідносин.
Натомість у цій справі, зокрема, оскаржується наказ про звільнення, так як питання щодо правомірності рішення кадрової комісії вже було предметом судового розгляду у іншій справі №140/12587/20, в якій суди визнали це рішення неправомірним та скасували. Ці судові рішення набрали законої сили і не були предметом перегляду у суді касаційної інстанції.  Водночас заявник лише навів окремі цитати із судових рішень у наведених ним прикладах справ, проте зазначивши процесуальні норми щодо яких, на її думку, сформовано такий висновок, не виклав ці мотиви у системному зв`язку з обставинами цієї справи, з урахуванням її індивідуальних ознак.
Суд також відхиляє аргументи заявника щодо незастосування висновку Верховного Суду, сформованого у постановах, ухвалених у справах №№№640/26041/19, 640/21065/18, 821/358/16 щодо застосування приписів частини першої статті 235 КЗпП України, так як Спеціалізована прокуратура лише послалася на таку правову позицію, проте вмотивовано не обґрунтувала у чому полягає її неправильне застосування судами у цій справі. Так,  мотиви скарги зводяться виключно до посилань на відсутність правових підстав для призначення прокурора на посаду поза межами атестації, проте надалі заявник наполягає на тому, що позивача як звільнено, так і поновлено на адміністративній посаді, призначення на яку відбувається за іншою процедурою. Отже, заявник не визначився у чому полягає застосовність висновку Верховного Суду у наведених ним прикладах справ до спірних правовідносин.
Наступною підставою Спеціалізована прокуратура зазначила про відсутність висновку Верховного Суду щодо «поновлення прокурора на адміністративній посаді в органах новоствореної прокуратури, який упродовж розгляду справи про поновлення на посаді завершив проходження трьох етапів атестації прокурорів та в законному порядку переведений до новоствореної прокуратури на посаду прокурора прокуратури, однак, порядок призначення прокурора на адміністративну посаду інший в силу вимог наказів Генерального прокурора від 15 квітня 2020 року №190 та від 31 травня 2021 року №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин та прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, що підлягало до негайного виконання)». Надалі, заявник послався на окремі підпункти Положень про Комісії з добору керівного складу органів прокуратури, затверджені у різні періоди (далі - Положення).
За приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.
Аналізуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Судом установлено, що аргументи скарги в цій частині зводяться лише до фрази щодо необхідності такого висновку, без зазначення конкретної норми, що потребує такого висновку та без належної аргументації, яким чином висновок Верховного Суду, зокрема, щодо Положень, за обставин, установлених судами у цій справі  буде мати вплив для вирішення цього спору.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до безсистемного тлумачення норм, переоцінки доказів, посилань на висновки Верховного Суду щодо окремих норм та наведення цитат із судових рішень,  незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову. 
Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі. Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.
Лише загальні посилання на застосування норми права без урахування висновку щодо її застосування, викладеного у постанові Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. 
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправними, скасування наказів, поновлення на посаді, визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.   
Суддя                                                                                                                       С.А. Уханенко