УХВАЛА

21 січня 2022 року 
м. Київ

Справа №  914/673/21 

Провадження № 38/2022

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Пєскова В.Г. - головуючого (судді-доповідача), Банаська О.О., Картере В.І.

учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління",
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ярослав",

перевіривши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 
у складі колегії суддів: Кордюк Г.Т. (головуюча), Кравчук Н.М., Плотніцького Б.Д.
за позовом Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярослав" 
про відшкодування витрат
В С Т А Н О В И В:
18.03.2021 Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярослав" про відшкодування 39 810 грн витрат, пов`язаних з проведенням демонтажу, транспортуванням вивісок та їх зберіганням.
13.05.2021 рішенням Господарського суду Львівської області у справі №   914/673/21 позов Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярослав" на користь Комунального підприємства Адміністративно-технічне управління 39 810,00 грн витрат, понесених у зв`язку з демонтажем, транспортуванням та зберіганням малої архітектурної форми (вивіски) та 2 270,00 грн судового збору.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 у справі № 914/673/21, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ярослав" звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. 
22.11.2021 постановою Західного апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярослав" задоволено частково. Змінено резолютивну частину рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 у справі № 914/673/21 та викладено в наступній редакції: Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярослав" на користь Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" 2 150 грн витрат. В іншій частині позову відмовити. Стягнути з Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярослав" 3   092,52 грн судового збору. У відшкодуванні витрат в сумі 14 000,00 грн на професійну правничу допомогу відмовити.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101590521), повний текст постанови Західного апеляційного господарського суду 22.11.2021 у справі № 914/673/21 складено 02.12.2021.
31.12.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті "Укрпошта Експрес") Комунальним підприємством "Адміністративно-технічне управління" надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій скаржник просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду 22.11.2021, а рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/673/21 залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.
Водночас, у касаційній скарзі, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду 22.11.2021 у справі № 914/673/21.
У період з 04.01.2021 по 06.01.2022 автоматизований розподіл справи №   914/673/21 не відбувся, у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи, що підтверджується витягами з протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 04.01.2022, 05.01.2022, 06.01.2022.
10.01.2022 відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями, справу № 914/673/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Пєскова В.Г. (судді-доповідача), Банаська О.О., Картере В.І.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління", Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у справі №   914/673/21 з огляду на таке.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України), учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
У пункті 1 частини першої статті 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 установлено у розмірі 2 270 грн.
Предметом позову у даній справі є відшкодування витрат в сумі 39 810 грн, пов`язаних з проведенням демонтажу, транспортуванням вивісок та їх зберіганням, що загалом менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час подання позову у 2021 році (2 270 грн х 100 = 227 000 грн). 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
Підставами касаційного оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 скаржник вказує пункт 3 частини другої статті 287 та підпункти "а", "б" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник звертає увагу Суду на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у спірних правовідносинах стосовно відшкодування витрат, передбачених нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування.
Також, скаржник стверджує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у вирішенні спорів, що виникають між органом місцевого самоврядування та учасниками господарських правовідносин стосовно відшкодування витрат за зберігання малих архітектурних форм (вивісок) та витрат ПДВ, оскільки в оскаржуваній постанові суд дійшов до висновків стосовно спірних правовідносин відмінних від правових висновків викладених у інших судових рішеннях апеляційних судів, а саме правових висновків викладених у постановах Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 у справі № 914/3391/20, від 16.12.2021 у справі № 910/7432/21.
Водночас, Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" зазначає, що помилкові висновки Західного апеляційного господарського суду у справі № 914/673/21 можуть вплинути на права скаржника в інших аналогічних справах. Тобто, в силу преюдиції Комунальне підприємство "Адміністративно- технічне управління" не зможе спростувати такі факти в інших провадженнях, що впливатиме на широку масу спорів.
Верховний Суд зазначає, що під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги судом взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.
У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наголошує на відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, однак жодним чином у контексті вказаної підстави касаційного оскарження, не зазначено норму (норми) права, щодо якої (яких) відсутній висновок про її (їх) застосування та не конкретизує правовідносин, в яких цей висновок відсутній, а також не вказує, у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно. Водночас наведення в касаційній скарзі посилання на відсутність висновку Верховного Суду без взаємозв`язку з посиланням на неправильне застосування або тлумачення зазначених правових норм при ухваленні оскаржуваних судових рішень, не може свідчити про належне викладення підстав касаційного оскарження судового рішення згідно пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо доводів скаржника про застосування різної практики при розгляді справ в аналогічних правовідносинах, колегія суддів зазначає, що у касаційній скарзі касатор ставить питання про відшкодування збитків, як понесених ним витрат. Склад таких витрат визначено скаржником як суми сплачені на користь інших осіб та ПДВ.
Суд апеляційної інстанції в оскаржувані постанові встановив, що до матеріалів справи № 914/673/21 позивачем не долучено жодних доказів щодо витрат позивача за зберігання вивісок, а ні витрат на користь інших осіб, а також не підтверджено витрати щодо сплати ПДВ. 
Відсутність таких доказів та встановлених на їх підставі обставин, виключає можливість вирішення питання щодо віднесення таких витрат до збитків.
У справах № 914/3391/20 та № 910/7432/21 суди апеляційної інстанції надали оцінку наявним у матеріалах справи доказам щодо понесення позивачем витрат за демонтаж, транспортування та зберігання малої архітектурної форми (вивіски) у тому числі з витрат щодо сплати ПДВ.
Отже, доводи Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" про застосування різної практики судами апеляційної інстанції при розгляді справ в аналогічних правовідносинах, а також доводи щодо позбавлення скаржника можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями при розгляді іншої справи, колегією суддів не приймаються, адже наведені касатором судові справи хоча і подібні за своєю правовою природою, проте судові рішення постановленні за різних встановлених судами обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів.
Також, у касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для скаржника.
Проте колегія суддів зазначає, що вказуючи на фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, скаржник у касаційній скарзі не навів обґрунтованих доводів стосовно якої норми матеріального та/або процесуального права існує виключна правова проблема у спірних правовідносинах, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.
Колегією суддів встановлено, що зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішення, ухваленого судом, й в цілому до заперечення результату розгляду справи, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції тільки через те, що таке рішення оскаржено і скаржник вважає його незаконним, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" немає.
При цьому Верховний Суд зазначає, що розгляд касаційних скарг покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення пункту 3 частини другої та підпунктів "а" і "б" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління", оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Водночас, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління", розгляд клопотання про поновлення стоку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 у справі №   914/673/21, колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не здійснюється.
На підставі викладеного та керуючись статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "Адміністративно-технічне управління" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 у справі № 914/673/21.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                В. Пєсков
Судді                                                                                                    О. Банасько
                                                                                                    В. Картере