ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року	Львів	Справа № 380/15306/21 пров. № А/857/125/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2021р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Павлишина Михайла Олеговича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській обл., про визнання дій протиправними, зобов`язання прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності (суддя суду І інстанції: Сподарик Н.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 22.11.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

10.09.2021р. представник адвокат Павлишина М.О., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати дії відповідача Міністерства внутрішніх справ /МВС/ України щодо відмови у затвердженні висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300 грн. протиправними; зобов`язати МВС України розглянути та затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300 грн. (а.с.1-5, 39-43).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами справи (а.с.44-45).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача МВС України щодо відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ; зобов`язано відповідача МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань МВС України на користь позивача судові витрати в розмірі 908 грн. сплаченого судового збору (а.с.94-102).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач МВС України, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.104-109).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначає Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р.
Аналіз норм вказаного Порядку дає підстави для висновку про те, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, покладено обов`язок з проведення окремих процедурних дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС).
Разом з тим, суд фактично визначив вид рішення, який має прийняти суб`єкт владних повноважень за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошового допомоги позивачу.
За результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України було встановлено, що медико-соціальну експертну комісію проведено з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р. «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС.
Оскільки при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучались, зазначене унеможливило прийняття рішення за надісланими матеріалами відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Таким чином, надіслані матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не відповідали положенням постанови КМ України № 850 від 21.10.2015р. «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», через що підставно було прийнято рішення про відмову у призначенні спірної одноразової грошової допомоги.

Представником позивача адвокатом Павлишиним І.М. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу МВС України, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.125-127).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, звільнений зі служби 06.11.2015р.; на момент звільнення мав звання старшина міліції.
Постановою військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» № 119 від 04.11.2019р. ОСОБА_1 встановлено діагноз (на час звільнення зі служби 06.11.2015р.) та зазначено, що захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.9).
Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 AAA № 011326 від 21.01.2020р. позивачу встановлено 55 % втрати професійної працездатності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.11).
Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 AAA № 333324 від 21.02.2020р., позивач ОСОБА_1 отримав III групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.10).
03.06.2020р. позивач звернувся до Голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській обл. із заявою (рапортом) про проведення виплати одноразової грошової допомоги по причині того, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.7).
До заяви (рапорту) позивач долучив довідку МСЕК про втрату працездатності; копію виписки МСЕК про групу інвалідності; довідки МСЕК про участь представника ДУ «ТМО МВС України по Львівській області», копію постанови ВЛК, довідку ПАТ «НАСК» «ОРАНТА», копію паспорта та ідентифікаційного номера, реквізити банківського рахунку.
Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Львівській обл. складено висновок та скеровано документи до МВС України для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Департаментом фінансово-облікової політики МВС України спільно із відповідними підрозділами апарату МВС України було опрацьовано зазначені матеріали відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Згідно з листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України № 25258/15-2020 від 31.07.2020р. за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги, які стосуються медичних питань, Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано, що медико-соціальну експертну комісію проведено з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р. «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведені медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучались, що унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами. Таким чином, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуто на доопрацювання.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020р. у справі № 380/6629/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано протиправними дії МВС України щодо відмови у розгляді висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ; зобов`язано МВС України розглянути висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.15-21).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021р. у справі № 380/6629/20 апеляційну скаргу МВС України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020р. в адміністративній справі № 380/6629/20 залишено без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.
На виконання вказаних судових рішень позивач повторно звернувся із заявою до ГУ МВС України у Львівській обл. про скерування матеріалів до МВС України для погодження та проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності.
Від відповідача МВС України на адресу Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській обл. надійшов лист № 37133/15-2021 від 11.08.2021р., в якому вказано про те, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р. «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу Комісії не залучалися. Зазначене унеможливило прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком. У зв`язку з тим прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги та затверджено відповідний висновок (а.с.12).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в Порядку № 850 не визначено підстав, з яких виходив відповідач при прийнятті рішення, а отже, дії відповідача МВС України щодо відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з одержанням III групи інвалідності від захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, є протиправними.
Крім цього, залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються відповідні комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.
Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково- педагогічної та соціальної сфери.
Судом встановлено, що Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК № 1 листом № 76 від 28.05.2020р. повідомлено про те, що відповідно до листа Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» № 33/34-305 від 03.04.2019р. для участі у засіданні Обласної МСЕК № 1 КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» при проведенні медико-соціальної експертизи службовців, колишніх службовців та пенсіонерів Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії України уповноваженим представником від ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» є заступник начальника лікарні (з поліклінікою) з ЕТН - лікар Лисенко Любов Іванівна.
Також повідомлено про те, що рішення Обласної МСЕК № 1 від 21.01.2020р. щодо ОСОБА_1 винесено із участю представника ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» Лисенко Л.І., є законними та обґрунтованими.
Таким чином, доводи відповідача про порушення при проведенні медико-соціальної експертизи позивача є безпідставними.
Крім цього, в порушення вимог п.9 Порядку № 850 відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, що передбачені цим пунктом (про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги), проте відмовив позивачу у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги, вважаючи, що це і є власне прийняттям відповідного рішення про відмову.
Зважаючи на викладене, суд, з урахуванням фактичних обставин справи, дійшов до висновку про протиправність дій МВС України щодо відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу в зв`язку із встановленням йому III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.
У межах спірних правовідносин суд встановив, що підстави для відмови у призначенні позивачу грошової допомоги, які зазначені у п.14 Порядку № 850, є відсутніми. Жодної з таких підстав відповідач, відмовляючи позивачу у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги, не вказав.
За таких умов ефективним способом захисту порушеного права позивача у спірному випадку буде зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 315300 грн.

Висновки суду першої інстанції щодо задоволення заявлених позовних вимог колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з огляду на таке.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015р., який набрав чинності 07.11.2015р., відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. 
Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р. затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пп.2 п.2 цього Порядку днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пп.2 п.3 вказаного Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності IІI групи.
Приписами п.7 зазначеного Порядку передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Пункти 8, 9 згаданого Порядку передбачають, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Згідно з п.14 цього Порядку призначення та виплата грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:
- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;
- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Відповідно до п.10 наведеного Порядку грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ.

          Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає МВС України, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, шляхом перерахунку суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.
Окрім цього, із змісту наведених норм можна дійти до наступних висновків:
за працівниками міліції зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України № 565-XII від 20.12.1990р. «Про міліцію» відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію»;
розгляд заяви (рапорту) і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги);
обов`язок прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги за наслідками розгляду поданих працівником міліції заяви (рапорту) та документів покладений на МВС України.

Предметом судового розгляду в цій справі є оцінка: 
1) правомірності відмови відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ; 
2) наявності підстав для зобов`язання відповідача МВС України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, виходячи з розміру 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до ст.23 Закону України № 565-ХІІ від 20.12.1990р. «Про міліцію», а також п.9 вищевказаного Порядку № 850.

Як встановлено під час судового розгляду, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2020р. у справі № 380/6629/20 та на підставі поданих позивачем матеріалів, Ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській обл. згідно листа № 186/31/01-2021 від 24.06.2021р. склала та надіслала до МВС України разом з поданими позивачем матеріалами висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , розмір якої до виплати становить 315300 грн. (а.с.58).
06.08.2021р. Департамент фінансово-облікової політки МВС України у затвердженні зазначеного Висновку відмовив (а.с.57).
Згідно листа Департаменту фінансово-облікової політки МВС України № 37133/15-2021 від 11.08.2021р. підставами для відмови у затвердженні висновку слугувало те, що медико-соціальна експертна комісія позивачу проведена з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р. «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до яких МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. При цьому, поліклінікою ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» ОСОБА_1 для проходження МСЕК не скеровувався. Невідповідність надісланих матеріалів вимогам зазначеного Положення унеможливила прийняття рішення про призначення ОГД позивачу згідно з Порядком № 850. 
З огляду на викладене, прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги та затверджено відповідний Висновок.

Колегія суддів наголошує, що вичерпний перелік підстав, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п.14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р.
Таким чином, у розглядуваному випадку відповідач МВС України не прийняв жодного рішення з числа тих, що передбачені цим пунктом (про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги), проте відмовив позивачу затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги, вважаючи це прийняттям відповідного рішення про відмову.

Покликання апелянта на відсутність представника МВС на МСЕК колегія суддів відхиляє, оскільки згідно листа Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласної МСЕК № 1 (№ 73 від 28.05.2020р.) позивач ОСОБА_1 проходив медико-соціальну експертизу 21.01.2020р.
На виконання п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затв. постановою КМ України № 1317 від 03.12.2009р., головний лікар-головний експерт КЗ ЛOP «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи», звернувся із листом № 126 від 26.03.2019р. до ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» з проханням забезпечення уповноваженого представника для участі у засіданні Обласної МСЕК № 1 КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» при проведенні медико-соціальної експертизи службовців, колишніх службовців та пенсіонерів МВС, Національної поліції України.
03.04.2019р. надійшов від начальника ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» лист № 33/34-305 про надання представника для участі у засіданні Обласної МСЕК № 1 КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» при проведенні медико-соціальної експертизи службовців, колишніх службовців та пенсіонерів МВС, Національної поліції України, а саме: заступника начальника лікарні з ЕТН - лікаря Лисенко Любові Іванівни.
Враховуючи вищевикладене, рішення Обласної МСЕК № 1 від 21.01.2020р. щодо ОСОБА_1 винесено із участю представника ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» Лисенко Л.І. (а.с.13).

Зважаючи на встановлення судом порушеного права, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не прийнято рішення по суті розгляду матеріалів щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання МВС України за результатами розгляду відповідних документів разом з висновком щодо виплати грошової допомоги прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Окрім цього, за усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.
Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі». Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії» і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2021р. в адміністративній справі № 380/15306/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Міністерство внутрішніх справ України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор 	
Дата складання повного тексту судового рішення: 25.03.2022р.