Справа № 2-2057/11                                         Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/3848/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Провадження № 22-ц/811/3445/21
Категорія:63

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       13 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О., 
секретаря: Івасюти М.В.,
за участі : представника ОСОБА_1 – адвоката Бельдій Н.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Франківської районної адміністрації Львівської міської ради,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

       У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 24,5 кв. м.
       У липні 2012 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому, з урахуванням уточнень, просила зобов`язати відповідача за власні кошти провести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема, демонтувати самовільно встановлену перегородку на кухні, душову кабіну та санвузол, привести перегородку між кухнею та житловою кімнатою до такого стану, щоб площа житлової кімнати становила 15,40 кв. м, демонтувати самовільно встановлений двоконтурний газовий котел, відновити опалення від котла АГВ.
       У жовтні 2012 року прокурор Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому з урахуванням уточнень просив зобов`язати відповідача за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема, демонтувати самовільно встановлену перегородку на кухні, душову кабіну та санвузол, демонтувати кухню, двоконтурний газовий котел, газову плиту та інше інженерно-технічне обладнання.
       Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , яка складається із житлової кімнати площею 27,6 кв. м, санвузла - 2,24 кв. м, кухні - 4,64 кв. м, загальною площею 24,5 кв. м.
       У задоволенні позовів Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та прокурора Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_2 відмовлено.
       Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2013 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовів ОСОБА_1 , Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та прокурора Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_2 відмовлено.
       28 травня 2014 року Ухвалою Колегії судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 травня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2013 року в частині відмови у позовах Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та прокурора Франківського району м. Львова, поданого в інтересах ОСОБА_2 , скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
       Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року позовні вимоги Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб ОСОБА_2 , Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про зобов`язання ОСОБА_1 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузок; демонтувати самовільно встановлений двохфункційний газовий котел, відновити опалення від котла АГВ задоволено частково.
       Зобов`язано ОСОБА_1 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, демонтувати душову кабіну.
       В решті позовних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено.
       В задоволені позову прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова, поданого в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про зобов`язання ОСОБА_1 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол, демонтувати кухню квартири АДРЕСА_1 , газові прилади, а саме двохфункційний газовий котел, газову плитку та інше інженерно-технічне обладнання відмовлено.
       Рішення суду оскаржила Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, подавши апеляційну скаргу.
       Не погоджується з рішенням суду в частині відмови зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати самовільно встановлений двохфункційний газовий котел.
       Вказує, що до ОСОБА_1 використано усі передбачені законодавством України заходи та притягнено до відповідальності.
       Суд не надав належної оцінки Акту про приймання закінченого будівництва об`єкту системи газопостачання від 03 червня 2005 року. Цей акт не свідчить про законність монтажу газового котла, а навпаки підтверджує незаконність дій ОСОБА_1 щодо його встановлення та використання.
       Встановлення газового теплогенератора допускається лише на підставі проекту, у якому передбачаються шлюхи відведення продуктів згорання, які запобігали б забрудненню суміжних приміщень.
       Зазначає, що акт доводить, що всупереч вимогам ДБН газовий котел «Юнкерс» було встановлено без розробленого проекту, без урахування норм, якими передбачаються шляхи відведення продуктів згорання для запобігання забрудненню суміжних приміщень. 
       Незаконне встановлення газового обладнання створює підвищену небезпеку для усіх мешканців будинку, особливу небезпеку газовий котел створює для ОСОБА_2 ,житлова кімната якої розташована над кухнею ОСОБА_1 .
Просить скасувати рішення Франківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року у частині щодо відмови зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати самовільно встановлений двохфункційний газовий котел та задовольнити позов в цій частині.
       Рішення суду також оскаржила ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.
Вважає рішення суду незаконним в частині відмови зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати двохфункційний газовий котел. 
Вказує, що сам факт самовільного влаштування газового обладнання під її житловою кімнатою, порушує її право на безпеку життя.
Зазначає, що суд не надав належної оцінки Акту про приймання закінченого будівництва об`єкту системи газопостачання від 03.06.2005 року (т.1 а.с. 70). Цей акт не свідчить про законність монтажу газового котла, а навпаки, підтверджує незаконність дій ОСОБА_1 щодо його встановлення та використання.
Просить скасувати рішення Франківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року у частині щодо відмови зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати самовільно встановлений двохфункційний газовий котел та задовольнити позов в цій частині.
Окрім цього, рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
З рішенням не погоджується в частині часткового задоволення позовних вимог Франківської районної адміністрації ЛМР та вважає що позовна зафва ФРА ЛМР до ОСОБА_1 була розглянута з порушенням правил цивільної юрисдикції, що є безумовною підставою для скасування судового рішення у цій частині з закриттям провадження у відповідності до ч.2 ст. 377 ЦПК України. 
Посилається на постанову Верховного Суду від 06 квітня 2020 року, в якій суд зробив висновок про належність спорів районних адміністрацій про приведення до попереднього стану об`єктів нерухомості до юрисдикції адміністративних судів, оскільки такі спори виникають за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, а відтак такі спори являються публічно- правовими.
Просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та закрити провадження у справі.
       16 липня 2021 року до суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бельдій Н.В. щодо ухвалення додаткового судового рішення, відповідно до якого просила вирішити питання про стягнення судових витрат на правову допомогу.
       Додатковим рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21 вересня 2021 року стягнуто з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) гривень 00 коп. понесених судових витрат на професійну правову допомогу.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. понесених судових витрат на професійну правову допомогу.
       Дане додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 липня 2021 року.
       Додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.
       Вважає що додаткове рішення суду незаконне. Заявник повинен подати до суду докази, що обґрунтовують розмір витрат на правничу допомогу.
       Вказує, що ОСОБА_1 не подав детального опису робіт, виконаних адвокатом. 
       Оскільки в актах поданих ОСОБА_1 відсутній детальний опис виконаних адвокатом робіт, то суд не мав права приймати такий документ, як доказ виконаних адвокатом робіт.
       Просить скасувати додаткове рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 вересня 2021 року та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
       13 грудня 2021 року представник ОСОБА_2 – адвокат Гаталяк М.Я. подав заяву про відкладення розгляду справи.
Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з жовтня 2021 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.
За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_2  – адвоката Гаталяка М.Я. – на підставі наявних у справі даних та доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення : представника ОСОБА_1 – адвоката Бельдій Н.В. на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а апеляційні скарги Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
       Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В., ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 , яка складалась з однієї житлової кімнати площею 15,4 м.кв., кухні площею 8,4 м.кв., комірки 0,8 м.кв. та обладнана АГВ (згідно даних технічного паспорту від 2002 року). 
       Згідно даних техпаспорту від 2009 року, квартира складається з однієї житлової кімнати площею 15,4 м.кв., кухні та душової 9.2 м.кв., в приміщенні якої встановлено газову плиту та газовий двохфункційний котел. 
        ОСОБА_1 було проведено самовільне переобладнання квартири АДРЕСА_1 , а саме: самовільно встановлено перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол, а також двохфункційний газовий котел.
       На підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 429 від 13.10.2010 року «Про приведення у попередній стан самовільно перепланованої квартири АДРЕСА_1 », ОСОБА_1 зобов`язано за власні кошти привести самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: демонтувати встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну, умивальник та санвузол. Привести перегородку між кухнею та житловою кімнатою квартири АДРЕСА_1 до площі житлової кімнати що становить15,6 м.кв. та демонтувати самовільно встановлений двохфункційний газовий котел.
       Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_2 свої доводи зводила до того, що їй, як власниці і мешканці квартири АДРЕСА_2 в цьому ж будинку, що розташована над квартирою АДРЕСА_3 , створюються перешкоди у вигляді запаху та диму, які проникають до її квартири через неправильне під`єднання до вентиляційних та димових каналів газового котла в спірній квартирі. Окрім того, вважала, що в зв`язку з тим що первинно квартира АДРЕСА_3 не була обладнана кухнею, санвузлом та газовим обігрівальним приладом, то саме до такого стану слід привести квартиру шляхом демонтажу перегородки, кухні-ніші, душової кабіни та газового котла.
       Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог прокурора в інтересах ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не наділена спеціальними владними повноваженнями з приводу втручання у приватну власність шляхом приведення квартири до попереднього стану у судовому порядку. Таким чином подання позову про приведення до попереднього стану квартири АДРЕСА_1 яка знаходиться в приватній власності ОСОБА_1 , право приватної власності якого ОСОБА_2 , не оспорюється, відноситься до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
       Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
       У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.
       Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, – за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
       Згідно зі статтею 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.
       Порядок здійснення переобладнання та перепланування жилого приміщення визначено у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.
       Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.5, 1.4.6 пункту 1.4 вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення вказаних будівельних робіт власником житла без отримання дозволу вважається самовільним переобладнанням або переплануванням.
       З огляду на зазначене подання позову про приведення до попереднього стану квартири АДРЕСА_1 яка знаходиться в приватній власності ОСОБА_1 , право приватної власності якого ОСОБА_2 , не оспорюється, відноситься до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.
       Що стосується вимог позивача Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб ОСОБА_2 , Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» про зобов`язання ОСОБА_1 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, душову кабіну та санвузол; демонтувати самовільно встановлений двохфункційний газовий котел, відновити опалення від котла АГВ колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
       Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Відповідно до пункту п`ятого частини четвертої статті 46 КАС України Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.
Як орган місцевого самоврядування Франківська районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.
У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
       Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
       Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України «Про основи містобудування».
       Відповідно до статті 7 цього Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.
       Відповідно до п.3.1 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835, розгляд питань за фактами здійсненого самочинного будівництва об`єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснено самочинне будівництво.
У даній справі Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про зобов`язання ОСОБА_1 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 .
Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що спір у даній справі в частині вирішення позовних вимог Франківської районної адміністрації ЛМР до ОСОБА_1  про зобов`язання  ОСОБА_1  за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру  АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, демонтувати душову кабінує публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про демонтаж самочинно збудованого об`єкта, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.
       Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18, від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18 та від 30 травня 2018 року у справі № 14-92цс18, від 02 квітня 2019 року у справі № 914/2584/17, від 06 квітня 2020 року у справі № 2-150/11.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1,2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене, рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог Франківської районної адміністрації ЛМР до ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, демонтувати душову кабіну слід скасувати, а провадження у цивільній справі за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 в цій частині – закрити
       Враховуючи, що Рішення Франківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року в частині часткового задоволення позовних вимог Франківської районної адміністрації ЛМР скасовано, провадження у справі закрито, додаткове рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 вересня 2021 року слід скасувати.
       У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
       Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.       
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

                                               ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
       Рішення Франківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року в частині часткового задоволення позовних вимог Франківської районної адміністрації ЛМР до ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 за власні кошти привести у попередній стан самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , зокрема: демонтувати самовільно встановлену перегородку на площі кухні, демонтувати душову кабіну –- скасувати.
Провадження у цивільній справі за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 в цій частині - закрити.
       Роз`яснити позивачу його право подати заяву про передачу справи до Львівського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.
       В решті рішення Франківського районного суду м.Львова від 13 липня 2021 року – залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 вересня 2021 року – задовольнити.
       Додаткове рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 вересня 2021 року – скасувати.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Мельничук О.Я.

                                                                        
                                                                         Шеремета Н.О.