Справа № 461/7902/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/4094/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       14 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
секретаря: Симця В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – адвоката Чіп Я.М. на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 23 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И В :

       В вересні 2021 року АТ «Ідея Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
       Одночасно з пред`явленням позову представник АТ Ідея Банк Заставна О.В. подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на грошові кошти, які наявні на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , в межах суми у розмірі 37204,75 грн., що є ціною позову, котрий забезпечується.
       Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову представник позивача покликався на те, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 37204,75 грн., яка раніше була стягнута згідно виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 13.03.2020 року за №405. Окрім того, заявник зазначав, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2020 року у справі №201/6498/20, вище вказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Також постановою Верховного Суду від 08.09.2021 року стягнуто з Акціонерного товариства Ідея Банк на користь ОСОБА_1 39104,75 грн., котрі до цього були стягнуті з останнього на користь позивача у межах виконавчого провадження, відкритого на виконання вище згадуваного виконавчого напису. Позивач зазначив, що 21.09.2021 року постанова Верховного Суду щодо стягнення з АТ Ідея Банк 39104,75 грн. виконана. Відтак, станом на 21.09.2021 року у ОСОБА_1 існує непогашена заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 204,75 грн. Позивач стверджував, що існує ймовірність того, що грошові кошти відповідача, які перераховані йому на виконання постанови Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі №201/6498/20 ним буде знято з відповідних рахунків, що значно ускладнить подальше примусове виконання ухваленого судового рішення, у випадку задоволення пред`явленого у даній справі позову, котрий, на переконання АТ Ідея Банк , необхідно забезпечити шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, наявні на його банківських рахунках, у межах ціни даного позову. Просив заяву задоволити.
       Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23 вересня 2021 року заяву Акціонерного товариства Ідея Банк про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства Ідея Банк до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено.
       Накладено арешт на грошові кошти, наявні на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 в межах суми у розмірі 37204,75 грн., що є ціною позову, котрий забезпечується.
       Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Чіп Я.М., подавши апеляційну скаргу.
       Вважає висновки суду помилковими, не достатньо мотивованими, ухваленими без врахування сучасної практики судів касаційної інстанції. 
       Вказує, що блокування коштів на всіх рахунках як фізичної особи так і ФОП, суми коштів в розмірі нарахованого банком боргу 37 204, 75 грн. суттєво ускладнює отримання засобів для існування не лише для задоволення особистих потреб але й для двох неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні відповідача, оскільки підприємницька діяльність є єдиним джерелом доходів для ОСОБА_1 .
       Зазначає, що заявником не надано до суду жодних доказів, які вказують на неможливість з боку відповідача виконати судове рішення в майбутньому, а заява містить лише нічим не підтверджені та надумані припущення.
       Просить ухвалу суду скасувати, а заяву позивача про забезпечення позову залишити без задоволення.
       24 січня 2022 року АТ «Ідея Банк» подало відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
       Задовольняючи заяву про забезпечення позову 
       Суд першої інстанції виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи на те, що між сторонами виник спір, який перебуває на розгляді в суді, вважав, що заява позивача про забезпечення позову є підставною і підлягає задоволенню. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
       Встановлено, що АТ «Ідея Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
       Одночасно з пред`явленням позову представник АТ «Ідея Банк» Заставна О.В. подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на грошові кошти, які наявні на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , в межах суми у розмірі 37204,75 грн., що є ціною позову, котрий забезпечується.
       Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
       Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.
Згідно ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
       Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
       Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір (пункти 36 та 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
       У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".
       Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.        
       Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
       В заяві про забезпечення позову АТ «Ідея Банк» просив накласти арешт на  грошові кошти, які наявні на банківських рахунках, відкритих на ім`я відповідача, в межах суми у розмірі 37204,75 грн., що є ціною позову, котрий забезпечується.
       Враховуючи що в позовній заяві АТ «Ідея Банк» просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь 37204, 75 грн., колегія суддів вважає, що накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову є співмірним заходом забезпечення позову.
       Із матеріалів заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір та побоювання заявника, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не спростовані.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що його середньомісячний дохід становить близько 60 000 грн., а тому накладення арешту на грошові кошти в сумі 37204, 75 грн. не може істотно ускладнювати існування відповідача та його сім`ї. 
Конституційний Суд України у п.9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Також беручи до уваги, що предметом позову є стягнення грошових коштів, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову відповідають негативним наслідкам, які можуть настати в результаті невжиття заходів забезпечення позову, не порушуючи при цьому прав відповідача.
При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Чіп Я.М. – залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 23 вересня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 16 березня 2022 року.

Головуючий :  Ванівський О.М.

Судді:  Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.