П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1329/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Яремчук Костянтин Олександрович  
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
11 березня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання формулювання причин звільнення неправильними та зобов"язання змінити формулювання підстави його звільнення, вказавши у наказі причину звільнення з посиланням на пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме у зв`язку із скороченням штатів та проведенням організаційних заходів, у зв`язку із чим запис під №6 від 19 січня 2021 року, що міститься у його трудовій книжці, слід анулювати.                
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021  року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обгрунтовуючи свої вимоги як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі, позивач зазначив, що звільнення його зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", тобто за власним бажанням, відбулось незаконно, адже у період його звільнення в Головному управлінні відбувались організаційно-штатні зміни, внаслідок яких його посада підлягала скороченню, про що його було повідомлено 22 грудня 2020 року. На думку позивача, належною підставою для його звільнення із займаної посади мав би бути пункт 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", тобто звільнення у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. При цьому, поданий ним рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції був написаний ним під тиском, що також свідчить про незаконність його звільнення згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".       
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що вважає вимоги апеляційної скарги  безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу позивача - без задоволення. Посилається на практику Верховного Суду з аналогічних правовідносин, висловлену у справі №540/324/19.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року по 19 січня 2021 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області, про що свідчать записи в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .
Наказом голови Національної поліції України №955 від 08 грудня 2020 року затверджено зміни до структури територіальних органів поліції, затвердженої наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року №1 (зі змінами).    
Відповідно до наказу голови Національної поліції України №983 від 16 грудня 2020 року «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області» затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, штати територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Наказ введено в дію з 01 січня 2021 року.
Згідно з наказом голови Національної поліції України №983 від 16 грудня 2020 року посада, яку обіймав позивач, підлягала скороченню.
22 грудня 2020 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» після спливу 2 місяців та за умови відсутності вакантних посад, що відповідають освітньо-кваліфікаційному рівню позивача та набутому ним фаху та у разі відмови від запропонованих посад.
05 січня 2021 року позивачеві запропоновано декілька вакантних посад, що підтверджується відповідним повідомленням, та не заперечується позивачем.
Проте, ОСОБА_1 05 січня 2021 року подав на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області рапорт, у якому просив звільнити його з 19 січня 2021 року зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).
Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №6о/с від 18 січня 2021 року ОСОБА_1 з 19 січня    2021 року звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).
19 січня 2021 року до трудової книжки позивача внесено запис про його звільнення зі служби в поліції із значенням дати звільнення та наказу, на підставі якого його звільнено зі служби.
Вважаючи, що підстава звільнення, викладена у наказі начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №6о/с від 18 січня 2021 року, є такою, що не відповідає чинному законодавству, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем за результатами розгляду рапорту позивача, що відповідає приписам статті 77 Закону №580-VIII, а відтак відсутні підстави для внесення змін до наказу в частині формулювання причин звільнення позивача та анулювання запису №6, що датований 19 січня 2021 року, у трудовій книжці позивача.
Також суд вказав, що оскільки в поданому позивачем 05 січня 2021 року рапорті ним зазначено конкретну дату, з якої він бажав звільнитись, а відповідач своїм наказом задовольнив такий рапорт, тобто погодився звільнити ОСОБА_1 саме з 19 січня 2021 року, у зв`язку з чим наказ про звільнення позивача зі служби видано із дотриманням наведених вище положень.
Щодо тверджень позивача про те, що на час видання оскаржуваного наказу (18 січня 2021 року) його посада була скорочена, а тому його можливо було звільнити зі служби лише на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII, то суд першої інстанції вказав, що введення в дію нових штатних розписів територіальних органів поліції, яке мало місце у період подання позивачем рапорту про звільнення зі служби, не впливає на рішення останнього про припинення публічної служби за власним бажанням.
За встановлених в ході судового розгляду обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач при виданні наказу №6о/с від 18 січня 2021 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для внесення змін до наказу в частині формулювання причин звільнення позивача та анулювання запису №6, що датований 19 січня 2021 року, у трудовій книжці позивача.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає      Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №     580-VIII  (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до частин  третьої, четвертої  статті 59 Закону № 580-VIII  рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених  законом  та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з частиною першою  статті 60 Закону № 580-VIII  проходження служби в поліції регулюється цим  Законом  та іншими нормативно-правовими актами.
За змістом частини першої  статті 77 Закону № 580-VIII  поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у випадках: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим  Законом  граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Тобто, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що статтею 77 Закону №580-VIII передбачено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського зі служби в поліції.
З матеріалів справи встановлено, що 05.01.2021 позивачем подано рапорт, в якому ОСОБА_1 просив звільнити його зі служби в поліції згідно з пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), зазначивши бажану дату звільнення - 19 січня 2021 року.
За результатами розгляду поданого рапорта, начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області прийнято наказ від 18.01.2021 про звільнення позивача зі служби в поліції.   
Враховуючи вкладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем за результатами розгляду рапорту позивача, що відповідає вимогам статті 77 Закону №580-VIII.
При цьому, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначається Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114).
Згідно з пунктом 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Тобто, аналізуючи викладене, а також враховуючи зазначену позивачем в рапорті бажану дату звільнення, за результатами розгляду якого відповідачем задоволено вказаний рапорт, суд вважає, що звільнення позивача зі служби проведено, а відповідний наказ видано із дотриманням наведених вище положень.
Крім того, щодо доводів апелянта стосовно того, що рапорт на звільнення написано ОСОБА_1 під тиском, колегія суддів оцінює їх критично, оскільки матеріали справи не містять відповідних звернень до керівництва або заяв, поданих в порядку Кримінального процесуального кодексу України, до органів поліції, прокуратури, тощо про застосування до нього відповідного психологічного або фізичного примусу з метою звільнення з роботи. 
Колегія суддів зауважує, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 30.07.2019 по справі № 804/406/16, від 08.08.2019 по справі № 813/150/16.
Згідно ч. 1 - 3 ст. 68 Закону №580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі      пункту 4      частини першої статті 77 цього Закону.
Тобто, до закінчення двохмісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. 
Як встановлено судом, згідно наказу голови Національної поліції України №983 від 16 грудня 2020 року посада, яку обіймав позивач, підлягала скороченню з 01 січня 2021 року.
У зв`язку з вказаним, 22.12.2020 позивача попереджено про наступне вивільнення відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" після спливу 2 місяців та за умови відсутності вакантних посад, що відповідають освітньо-кваліфікаційному рівню позивача та набутому ним фаху та у разі відмови від запропонованих посад.
Зі змісту вказаного попередження вбачається, що позивачу повідомлено, що у разі подальшого перебування на цій посаді він буде звільнений із Національної поліції у зв`язку із скороченням посади у встановлені законодавством строки, тобто через два місяці. Зі змістом відповідного попередження позивача ознайомлено під підпис 22 грудня 2020 року.
Отже, відповідачем дотримано положень чинного законодавства щодо повідомлення позивача про скорочення посади, що він обіймає, та про майбутнє вивільнення за два місяці до такого звільнення.
При цьому, в подальшому, зокрема, 05.01.2021 позивачу запропоновано наявні вакантні  посади у відповідача, що підтверджується відповідним повідомлення з переліком вакантних посад.
Разом з тим, позивач відмовився від даної пропозиції, що останнім не заперечується, та вирішив звільнитись зі служби в поліції за власним бажанням, про що подав рапорт.
Враховуючи, що позивачем рапорт про звільнення зі служби в поліції подано до закінчення двохмісячного строку, з зазначенням бажаної дати звільнення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно розглянуто поданий позивачем рапорт та звільнено його зі служби в поліції з тієї дати, яка ним особисто зазначена.          
При цьому, суд зауважує, що введення в дію нових штатів територіальних (відокремлених) підрозділів Головних управлінь Національної поліції в областях саме з 01 січня 2021 року не свідчить про ліквідацію посад, які підлягають скороченню, а є лише засобом, що реалізує бажання або небажання особи, перевести його на іншу посаду. 
Відповідно до ч. 6 ст. 68 Закону №580-VIII поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.   
Отже, згідно із наведеною нормою позивач продовжував виконувати службові обов`язки за посадою, що обіймав, та яка підлягала скороченню, до призначення його на іншу посаду.  
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що введення в дію нових штатних розписів територіальних органів поліції під час подання позивачем рапорту про звільнення зі служби, не впливає на рішення останнього про припинення публічної служби за власним бажанням.
З урахуванням наведеного, а також того, що позивачем самостійно подано рапорт із зазначенням причини звільнення зі служби за власним бажанням, Головного управління Національної поліції  у Вінницькій області прав позивача не порушено, оскільки      Законом України «Про Національну поліцію»     чітко передбачений перелік підстав для звільнення з органів поліції.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2  ст. 6 КАС України  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а  ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду  без змін. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.