П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 січня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/17217/21	
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді -	Кравченка К.В.,	
судді -	Шевчук О.А.,	
судді -	Ступакової І.Г.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №420/17217/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Держпраці в Одеській області (надалі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року, якою до позивача застосовано штраф на суму 720000,00 грн..
24.11.2021 року позивач звернулась до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
В обґрунтування такої заяви позивач зазначила, відповідач передав спірну постанову до Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для примусового виконання, 07.10.2021 року цим відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження №ВП67084509 та винесено постанови про стягнення виконавчого збору та про арешт майна боржника.
Позивач стверджує, що у разі задоволення її позовних вимог, їй необхідно буде докладати значених зусиль і витрат для повернення спірної суми штрафу, яку може бути примусово стягнуто виконавчою службою до вирішення судом даного спору. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 року відмовлено позивачу у застосуванні заходів забезпечення позову.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та задовольнити її заяву про забезпечення позову.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Передбачений главою 10 Кодексу адміністративного судочинства України інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. 
Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ч.1 ст.150 та ч.1 ст.151 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити наступні заходи забезпечення позову: 1) зупинити дію індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) заборонити відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановити обов`язок відповідача вчинити певні дії; 4) заборонити іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупинити стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Підстави для застосування таких заходів забезпечення позову передбачені у ч.2 ст.150 КАС України - забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. 
При цьому, згідно з ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову, і такі заходи мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Відмовляючи позивачу у застосуванні по даній справі заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтував таке рішення наступним: 
- державний виконавець, здійснюючи примусове виконання відповідного виконавчого документа, уповноважений накладати арешт на кошти та/або майно боржника лише у межах суми стягнення, а решта ж коштів та інших матеріальних активів залишається у вільному розпорядженні боржника, який за їх рахунок може безперешкодно провадити свою господарську діяльність, забезпечувати виконання своїх договірних та інших зобов`язань, виплачувати заробітну плату, тощо. Позивач не додала до заяви жодних доказів, які б містили відомості щодо її поточних фінансових показників, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених, у тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо, що не дає можливості встановити та перевірити, чи володіє позивач фінансовими можливостями, з урахуванням суми штрафу, достатніми для нормального здійснення господарської діяльності;
- питання, пов`язані зі сплатою позивачем штрафу на підставі оскарженої постанови контролюючого органу, не входять до предмету доказування у даній справі, що, у свою чергу, не створює передумов для висновку, що невжиття заходів забезпечення даного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому позивач не позбавлена права та можливості звернутися до суду з позовною заявою щодо оскарження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №ВП67084509, стягнення виконавчого збору та арешту коштів;
- наслідки від незабезпечення даного позову жодним чином не вплинуть на можливість ефективного захисту або поновлення позивачем порушених чи оспорюваних прав або інтересів, оскільки у разі задоволення позову позивач не позбавлений можливості звертатись за поверненням сплачених ним (стягнутих) коштів з Державного бюджету України згідно законодавства.
В розрізі обставин конкретно даної справи колегія суддів не може погодитися із наведеним судом першої інстанції доводами в обґрунтування спірного рішення, оскільки вважає, що незастосування по даній справі запропонованого позивачем способу забезпечення позову до вирішення спору по суті з огляду на розмір штрафу, який може бути примусово стягнутий з позивача в процесі розгляду даного спору, дійсно створює реальну загрозу правам та інтересам позивача у випадку задоволення позову, для відновлення яких позивачу необхідно буде докласти значних зусиль.
Як вже зазначено вище, спірною постановою на позивача накладений штраф в розмірі 720000,00 гривень, і вже після відкриття провадження у даній адміністративній справі, спірна постанова була звернена до примусово виконання та розпочата процедура її примусового виконання державною виконавчою службою, про що свідчать надані позивачем копії постанов Южненського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.10.2021 року по виконавчому провадженню №ВП67084509.
Слід зазначити, що відповідно до ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» зупинення вчинення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого документа, яким у даному випадку є спірна постанова відповідача про накладення штрафу №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року, не здійснюється автоматично у разі оскарження боржником цієї постанови, а для цього необхідно відповідне рішення суду. 
Отже, зупинення примусового виконання державною виконавчою службою спірної постанови до вирішення судом даного спору можливо лише у спосіб застосування судом заходів забезпечення позову у даній справі.
Колегія суддів звертає увагу на те, що застосована спірною постановою сума штрафу в розмірі 720000,00 грн. є дуже значною сумою, яка на момент звернення позивача до суду з цим позовом більше ніж у 110 разів перевищувала мінімальну заробітну плату в Україні, і такий розмір відповідає розмірам штрафів, які застосуються в України за вчинення особливо тяжких злочинів (ч.6 ст.12 КК України). 
Отже, слід враховувати, що наслідком виконання спірної постанови буде притягнення позивача до фінансової відповідальності у вигляді штрафу, який за своїми розмірами відповідає кримінальному покаранню за вчинення особливо тяжких злочинів, а тому незалежно від наявності або відсутності у позивача коштів або майна, достатнього для сплати такої суми штрафу, сам факт її стягнення з позивача безумовно є значним впливом держави на майнові права та інтереси позивача. 
Саме з цих позицій слід оцінювати ті наслідки, які зазнають сторони даного спору від застосування або незастосування заходів забезпечення позову.
Безумовно, незастосування таких заходів та можливе стягнення з позивача вказаної суми штрафу до вирішення спору по суті у випадку задоволення позову буде мати для позивача досить суттєві і негативні наслідки, для подолання яких позивачу необхідно буде докладати значних зусиль, незважаючи на існуючу в Україні процедуру повернення таких сум з Державного бюджету.
І навпаки, застосування по даній справі заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення з позивача вказаної суми штрафу у випадку вирішення даного спору на користь відповідача не зашкодить правам та інтересам відповідача, адже такий спосіб захисту не має наслідком закриття вищевказаного виконавчого провадження або скасування вже прийнятих у такому виконавчому провадженні рішень, в тому числі і рішення про арешт майна боржника.
З огляду на викладене, колегія судів вважає, що застосування по даній справі такого заходу забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі спірної постанови про накладення штрафу №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, відповідає вимогам законності, розумності, обґрунтованості і адекватності таких заходів, а результатом застосування такого заходу буде збереження балансу інтересів сторін до вирішення справи судом, та до вирішення справи по суті виключить ризик настання для позивача суттєвих негативних наслідків, усунення яких, у випадку задоволення позову, потребуватиме від позивача досить значних зусиль. 
Посилання суду першої інстанції на те, що питання, пов`язані зі сплатою позивачем штрафу на підставі оскарженої постанови контролюючого органу, не входять до предмету доказування у даній справі колегія суддів відхиляє як помилкові, оскільки інститут забезпечення адміністративного позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем, на час розгляду спору судом, а єдиним наслідком від виконання спірної постанови про накладення штрафу №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року і є стягнення з позивача штрафу в розмірі 720000,00 грн., про зупинення стягнення якого на час розгляду даної справи просить позивач. 
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 25.11.2021 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення клопотання позивача про забезпечення позову. 
Керуючись ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року - скасувати.
Клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.
Застосувати по справі №420/17217/21 наступні заходи забезпечення позову:
Зупинити на час розгляду даної справи стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) штрафу в розмірі 720000 (сімсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок на підставі постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12 серпня 2021 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Шевчук О.А.    Ступакова І.Г.