ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/6175/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Суховарова А.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження у приміщені суду в м. Дніпро апеляційну скаргу Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року (суддя Конишева О.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 07.10.2021 року) в справі №280/6175/21 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:
20.07.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні з 06.08.2018 року по 25.06.2021 року у розмірі 467491,16 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з 06.08.2018 року по день фактичної виплати, а саме по 25.06.2021 року; зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.08.2018 року по 25.06.2021 року включно у розмірі 12218,81 грн. (дванадцять тисяч двісті вісімнадцять гривень 81 коп.).
З рішенням суду першої інстанції не погодився Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказував, норми Кодексу законів про працю України до осіб, що проходять військову службу не застосовуються, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу Збройних сил України (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації і невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не повинні врегульовуватись КЗпПУ а положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. На відміну від Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», норми КЗпП України не регулюють питання проходження військової служби, норми оплати праці та порядок вирішення спорів щодо оплати праці не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Апелянт вказував, що військовослужбовці, у тому числі ОСОБА_1 не перебувають в трудових відносинах з обласним центром комплектування та соціальної підтримки та не укладають трудовий договір, відносини військовослужбовця є відносинами з державою у зв`язку з виконанням ним конституційного обов`язку. Апелянт вказував, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України передбачена за період в якому встановлено заборгованість із заробітної плати, після прийняття судового рішення, зобов`язання колишній роботодавців змінюються на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача та більше не застосовується зобов`язання виплатити заборгованість із заробітної плати чи компенсацію. Апелянт вказував, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як не виплата спірного середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні. Апелянт вказував, що ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу 06.08.2018 року, позивач не скористався своїм правом на заявлення спору щодо виплати йому належним сум при звільненні, адже військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової установи. Апелянт вказував, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати, відсутнє право на отримання компенсації за затримку виплати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд першої інстанції вказував, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення військовослужбовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством. Разом із тим, спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри грошового забезпечення військовослужбовців, не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні (припинення контракту про проходження військової служби) військовослужбовців з лав Збройних Сил України, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні, відтак, в такому разі застосуванню підлягають положення  Кодексу законів про працю України. Суд першої інстанції вказував, що на момент звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме роботодавець не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, що було предметом розгляду у справі 280/1471/21. На виконання рішення суду у справі №280/1471/21 у червні 2021 року позивач отримав доплату у розмірі 12218,83 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 25.06.2021 №2322. За змістом частини першої  статті 117 КЗпП України  обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку, саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. На підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена  статтею 117 КЗпП України. Запорізьким обласним центром вчинено триваюче правопорушення, щодо не здійснення остаточного та повного розрахунку з позивачем в частині невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення, а тому у позивача наявне право на застосування положень  статті 117 КЗпП України  в частині отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд першої інстанції визначив, що період затримки складає з 06.08.2018 року (дата звільнення) по 25.06.2021 (день фактичного розрахунку) 1054 дні. Згідно довідки від 08.07.2021 за № 273/ф про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні 2 місяці, що передують виключенню зі списків особового складу позивачу нараховано 27468,00 грн., в т.ч. за червень 2018 року в сумі 13734,00 грн. та за липень 2018 року в сумі 13734,00 грн. Середньоденний розмір грошового забезпечення складає 13743,00 грн. + 13734,00 = 27468,00 / 61 дні (2 місяці) = 450,29 грн. З урахуванням періоду затримки розрахунку 1054 дні, розрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача 450,29 грн., розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає 474605,66 грн. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого  статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд першої інстанції вказував, що розмір невиплаченої грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки становив 12218,81 грн., при цьому сума заборгованості становить приблизно 6,8% від розрахункової суми середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (474605,66 грн.). Справедливою, пропорційною та такою, що відповідає критеріям, визначення розміру відповідальності відвідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 12218,81 грн.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії УБД, яке видане 18.11.2017 року.
Встановлено, що у витязі з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 06.08.2018 року за №197 зазначено: підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника відділу територіальної оборони Запорізького обласного військового комісаріату звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05 червня 2018 року №232 з військової служби у запас за підпунктом «Б» пунктом 1 (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час), відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу"», вважати, що справу та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Центрального об`єднаного районного військового комісаріату м.Запоріжжя; з 06 серпня 2018 року виключити зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та усіх видів забезпечення.
Встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року у справі № 280/1471/21 визнано протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, а саме 06.08.2018; зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, а саме 06.08.2018. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.08.2021 року повернуто апеляційну скаргу Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року у справі № 280/1471/21. Тобто рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року набрало законної сили 16.08.2021 року.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2021 року виконано Запорізьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки – 25.06.2021 року, перераховано на картковий рахунок грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій  29.06.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2322 від 29.06.2021 року.
Позивач погоджується, що Запорізьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки виконано рішення судів добровільно, перераховано належні кошти 29.06.2021 року. Проте, позивач вважає, що разом з виплатою грошової компенсації за невикористану відпуску має  бути сплачена компенсація за час затримки виплати заробітної плати.
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про нарахування йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Листом від 12.07.2021 року № 1713 Запорізьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки повідомила про безпідставність вимог про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
Згідно довідки від 08.07.2021 року № 273/ф про суму грошового забезпечення ОСОБА_1 , грошове забезпечення позивачу за останні 2 місяці, що передують виключенню зі списків особового складу нараховано 27468,00 грн., в т.ч. за червень 2018 року в сумі 13734,00 грн. та за липень 2018 року в сумі 13734,00 грн. Середньоденне грошове забезпечення позивача становить 13734,00 грн + 13734,00 грн., 27468,00 грн : 61 дні = 450,29 грн.
Згідно ч. 2, 3    ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця та підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ст. 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення індексації грошових доходів населення  визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1-1, п. 4, п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок з військовослужбовцем Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, чи іншим нормативним документом профільного напрямку, не передбачено, отже, відповідальність за порушення термінів розрахунку з звільненим військовослужбовцем та виплата середнього заробітку за час порушення термінів розрахунку повинна регулюватись загальними законодавчими нормами. 
Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що встановлює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому щодо них мають застосуватися положення Кодексу законів про працю України.
Отже, при вирішенні питання про виплату компенсації за час затримки розрахунку, слід керуватись загальними нормами Кодексу законів про працю України.
Згідно ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в  статті 116  цього Кодексу.
Відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. 
Отже, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Нормою статті 117 вищевказаного Кодексу передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, установи, органу. Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти  усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення  згідно з умовами трудового договору і  відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством  для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.
Для виплати роботодавцем, у даному випадку Запорізьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, затримки виплати компенсації за невикорситані дні додаткової відпуски як учаснику бойових дій, на час звільнення ОСОБА_1 зі служби повинен був існувати спір щодо суми розрахунку або виплати/невиплати зобов`язання. Тобто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні може бути виплачений  у разі коли при розрахунку існував спір про належність виплати грошової компенсації. 
ОСОБА_1 звільнено з військової служби 06.08.2018 року, з ним проведено остаточний розрахунок. З позовом про зобов`язання виплатити йому недоплачену суму  грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, звернувся у 2021 році.  Встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду    від 22.04.2021 року у справі № 280/1471/21 було зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, а саме 06.08.2018 року Рішення набрало законної сили 16.08.2021 року, рішення виконано 29.06.2021 року. Тобто, спірною сума стала з моменту звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про виплату недоплаченої суми компенсації, сума стягнення була спірною до 22.04.2021 року.
Обов`язок виплатити неотриману компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виник з моменту прийняття Запорізьким окружним адміністративним судом рішення у справі № 280/1471/21 від 22.04.2021 року, яке набрало законної сили 16.08.2021 року.
Встановлено, що Запорізьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки добровільно виплачено ОСОБА_1 належну суму компенсації згідно рішення суду 29.06.2021 року, тобто вина відповідача в несвоєчасній виплаті компенсації відсутня, одразу після набрання судовим рішенням законної сили, тобто на момент коли сума виплати перестала бути спірною, відповідач вчинив дії по її виплаті. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід враховувати такі чинники, як наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем;  прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум  у строки, визначені  статтею 116 Кодексу. Необхідно брати до уваги відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні, спір про розмір таких сум затримки був відсутній.
Суд апеляційної інстанції при вирішені спору керуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17. Велика Палата Верховного Суду вказувала, що якщо компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого  статтею 117 КЗпП України,  враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,  співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що сума компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій перестала бути спірною та стала недоплаченою сумою розрахунку при звільненні 22.04.2021 року, коли цю обставину підтверджено рішення суду. Відповідач як боржник та особа, яка повинна понести відповідальність за несвоєчасний розрахунок, здійснив виплату ОСОБА_1 суми компенсації 29.06.2021 року, не очікуючи набрання судовим рішення законної сили, тобто відсутня вина у затримці виплати. Отже, не слід казати про відповідальність роботодавця у межах статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору керується правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 31.03.2020 року у справі №540/1244/19, від 04.09.2020 року у справі № 260/348/19, від 15.10.2020 року у справі № 520/80/20. 
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
При відмові у задоволенні позовних вимог, здійснені позивачем судові витрати, зокрема, витрати на сплату судового збору, не повертаються. 
Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, слід прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року в справі №280/6175/21 – скасувати.
Прийняти нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні – відмовити. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.  
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров