ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року	Львів	Справа № 260/706/21 пров. № А/857/20298/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Довгої О.І., Запотічного І.І.
при секретарі судового засідання:                Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року (рішення ухвалене о 10:00 хв. у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., повне судове рішення складено 01.10.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області   про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

                                               ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому просять: 1) визнати протиправними дії начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області І. Матьола щодо складання та підписання податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2020 року №0001543201; 2) скасувати податкове повідомлення-рішення начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області І. Матьола від 19 липня 2020 року №0001543201 щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 17000,00 грн.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що в лютому 2021 року у зв`язку з отримання податкової вимоги вона дізналася  про наявність в неї податкового боргу у розмірі 17000,00 грн. за порушення у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів. В подальшому нею було з`ясовано, що такий податковий борг виник за наслідками нібито проведеної посадовими особами контролюючого органу у липні 2020 року фактичної перевірки за місцем здійснення нею підприємницької діяльності. Разом з тим, фактично така перевірка в її присутності не проводилася, акт не складався та від підпису такого вона не відмовлялася. Просив позов задоволити.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з надходженням до Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області від громадянина ОСОБА_2 заяви про порушення ОСОБА_1 вимог законодавства при здійсненні торгівельної діяльності в належному їй магазині, наказом №597 від 03.07.2020 на підставі пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України призначено проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (об`єкт торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 ) з 06 липня 2020 року терміном 10 діб. 
Згідно наказу №597 від 03.07.2020 та направлення №1194/32-01 від 03.07.2020 та №1195/32-01 від 03.07.2020 06 липня 2020 року посадовими особами ГУ ДПС у Закарпатській область проведено фактичну перевірку господарської одиниці – магазину, що роздратований за адресою: АДРЕСА_1 та належить суб`єкту господарювання ОСОБА_1 з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним. 
Від підпису про ознайомлення з направленнями на фактичну перевірку ОСОБА_1 відмовилася, що підтверджується складеним посадовими особами ГУ ДПС у Закарпатській області актом від 06.07.2020.
За результатами проведеної перевірки складено акт №000247 (реєстраційний №0380/07/16/32/ НОМЕР_1 від 08.07.2020), від підписання якого ОСОБА_1 також відмовилася, що засвідчується актом від 07.07.2020.
Згідно з висновками акту перевірки посадовими особами контролюючого органу встановлено порушення вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального»  №481/95-ВР від 19.12.1995.
Дані висновки ґрунтуються на фіксації під час проведення перевірки факту зберігання у магазині алкогольних напоїв, зокрема, пива на загальну суму 1221,00 грн. При цьому до перевірки не було представлено ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та довідку про внесення місця зберігання алкогольних напоїв за адресою магазину до Єдиного державного реєстру. Факт вчинення правопорушення зафіксовано засобами фотофіксації.
Даний акт перевірки був скерований на адресу ОСОБА_1 супровідним листом №6460/С/07-16-32-01-14 від 08.07.2020 засобами поштового зв`язку, що позивач особисто підтвердила в тексті позовної заяви.
За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0001543201 від 29.07.2020, яким  до ОСОБА_1 за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального» на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодекс України, ст. 17 Закону України « Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 17000,00 грн.
Відтак, з метою з`ясування змісту та правових наслідків отриманих нею акту та податкового повідомлення-рішення з огляду на не володіння ОСОБА_1 державною мовою, остання надіслала до ГУ ДПС в Закарпатській області та Державної податкової служби України скарги. У відповідь на такі контролюючими органами роз`яснено ОСОБА_1 підстави прийняття податкового податкове повідомлення-рішення №0001543201 від 29.07.2020 та відсутність підстав для його скасування.
У розумінні ст. 75 ПК україни (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно ст. 80 ПК України врегульовано порядок проведення фактичних перевірок.
Відповідно до п. 80.1 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Пунктом 80.5 ПК України передбачено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Нормами п. 81.1 ст. 81 ПК України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Фактична перевірка ОСОБА_1 була призначена згідно з нормами ПК України. 
Відмова позивача від ознайомлення з направленням на проведення перевірки була оформлена відповідно до ст. 81 ПК України.
Відповідно до п. 81.2 ПК України у разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня. Відмова позивача від підписання акту фактичної перевірки зафіксована відповідним актом.
Факт проведення перевірки та виявлення порушень законодавства зафіксовані засобами фотофіксації, що долучені відповідачем в якості доказу до матеріалів справи. Підстав вважати такі неналежними в розмінні норм ст. 73 КАС України в суду відсутні.
Доводи позивача про не здійснення посадовими особами контролюючого органу фактичної перевірки за місцем знаходження господарської одиниці.
Стосовно суті виявлених під час перевірки порушень законодавства в контексті наявності підстав для прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення суд зазнає наступне.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України встановлюються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон).
Порядок здійснення імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами регламентується нормами ст. 15 Закону.
Зазначеною статтею Закону передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Відповідно до статті 15 Закону ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в податковому органі, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво). 
Згідно статті 15 Закону зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.
Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків. До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Відтак, нормами чинного законодавства забороняється здійснення зберігання суб`єктами господарювання алкогольних напоїв в місцях, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання.

Апеляційним судом встанволено, що контролюючим органом було застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції за зберігання алкогольних напоїв без здійснення реєстрації місця такого зберігання в Єдиному державному реєстрі.

В розумінні норм ст. 1 Закону «місцем зберігання» є місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Єдиний державний реєстр місць зберігання – це перелік місць зберігання, який ведеться податковими органами і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції встановлено факт зберігання ОСОБА_1 алкогольних напоїв в сумі 1221,00 грн. в місці здійснення господарської діяльності – магазині без реєстрації такого місця зберігання у визначеному Законом порядку. Вказана обставина підтверджена фотознімками, зафіксованими посадовими особами під час здійснення фактичної перевірки, копії яких долучені до матеріалів справи.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-

                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у справі №260/706/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 09.02.2022