Ухвала
 
28 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 185/5681/18
провадження № 61-19656ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики                                   від 15 листопада 2013 року в розмірі 149 000 грн, заборгованість за пенею в розмірі 543 850 грн, суму інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 45 892 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 11 547,50 грн, а всього 750 289,50 грн.
 
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням                          від 20 лютого 2020 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 15 листопада 2013 року в розмірі 149 000 грн, заборгованість за пенею в розмірі 149 000 грн, суму інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 45 892 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 11 547,50 грн, а всього 355 439,50 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 12 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року - без змін.
 
ОСОБА_1 01 грудня 2021 року подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                                від 12 жовтня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення цієї ухвали, а саме - заявнику слід було надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій правильно зазначити найменування суду, до якого подається скарги, згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також надати квитанцію (платіжне доручення) про сплату судового збору, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 0306307841322 заявник отримала вказану ухвалу 12 січня 2022 року.
 
На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 подала 21 січня 2022 року засобами поштового зв`язку нову редакцію касаційної скарги та квитанцію про сплату судового збору за подання касаційної скарги. 
 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також, посилання на постанови Верховного Суду без зазначення обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 не виконала вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, а тому, згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев