Ухвала                                                                                           
Іменем України
 
21 грудня 2021 року                                                                                                              
м. Київ
 
справа №751/4007/21                                                                                   
провадження № 51-5931 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Новозаводського районного суду 
м. Чернігова від 19 липня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду 
від 20 жовтня 2021 року,
встановив:
За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Даничі Чернігівського району Чернігівської області, жителя м. Чернігова, 
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що він 10 квітня 2019 року близько 08 години 07 хвилин, перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, перед виїздом не перевіривши і не забезпечивши технічно справний стан транспортного засобу, що перебуває у нього в експлуатації, керував автомобілем ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , який мав пошкодження лівого переднього гальмівного шлангу у вигляді пошкодження зовнішньої гумової оболонки 
і зрушення шарів тканинної оплітки, розволокнення і розриви ниток тканинної оплітки, по вул. Івана Мазепи в м. Чернігові, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, по якому зліва направо відносно напрямку руху автомобіля рухався пішохід ОСОБА_6 , застосував гальмування, в результаті чого відбулась розгерметизація пошкодженого гальмівного шлангу гальмівної системи керованого ним автомобіля, яку водій ОСОБА_7 мав можливість виявити
 до початку руху, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 387 від 11 травня 2019 року в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 рокувирок суду щодо  ОСОБА_5 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини та юридичної оцінки дій 
 ОСОБА_5 , просить змінити судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення 
та особі засудженого і звільнити останнього на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням. 
Обґрунтовуючи свою позицію, посилається на те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП), внаслідок якої настала смерть ОСОБА_6 , стала розгерметизація лівого переднього гальмівного шлангу автомобіля, яким 
керував ОСОБА_5 , однак засуджений прийняв усі необхідні міри до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу перед нерегульованим пішохідним переходом. Також зазначає, що судами при призначенні ОСОБА_5 покарання враховано обтяжуючу обставину, а саме вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних речовин. Проте, досліджуючи медичну документацію огляду ОСОБА_5 , суди не врахували, що наркотична речовина була виявлена в сечі шляхом тонкошарової хромотографії, де вона зберігається досить тривалий час. За зовнішніми ознаками під час ДТП у ОСОБА_5 була адекватна поведінка, незмінні зіниці, тиск та пульс у нормі, мовна здатність не порушена, чіткі рухи, тому його стан не міг стати причиною ДТП. Вказує, що судами при призначенні ОСОБА_5 покарання враховано пом`якшуючі обставини: щире каяття, добровільне часткове відшкодування потерпілій завданої шкоди, однак 
не в повній мірі враховано обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, а саме: поведінка ОСОБА_5 після вчиненого, під час досудового розслідування та розгляду справи у суді, його сімейний стан, 
а саме – він має дружину, на утриманні неповнолітнього сина, 2009 року народження, матір пенсійного віку, яка потребує допомоги, а також позитивні характеристики. Зазначає, що з 16 квітня 2019 року ОСОБА_5 
є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 , має військове звання старший солдат, працює на посаді водія-санітара евакуаційного відділення медичної роти в/ч НОМЕР_2 , 
є учасником бойових дій, зарекомендував себе виключно з позитивного боку, 
з часу вчинення цього злочину до адміністративної відповідальності 
не притягувався, повністю усвідомив протиправність своїх дій, дав їм належну оцінку. Наголошує, що з досудової доповіді вбачається, що виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення волі. З огляду на викладене, вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, а також 
не застосовувати додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5  у вчиненні  кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його 
дій не оспорюються.
Захисник порушує питання про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, 
яке є несправедливим через суворість.
Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, 
яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність 
в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі 
на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання, відповідно до вимог статей 50, 65 КК, урахував тяжкість вчиненого злочину за його видом (категорією), який згідно зі ст. 12 КК є тяжким, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, 
як на стадії досудового слідства, так і в судовому засіданні, та запевнення, 
що більше подібного не вчинить і бажає виправитись, а також часткове добровільне відшкодування моральної шкоди, обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, фактичні обставини скоєного злочину, особу обвинуваченого, його вік, освіту та стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище, який офіційно працевлаштований, раніше не судимий, позитивну характеристику за місцем реєстрації та місцем роботи, наявність посвідчення НОМЕР_3 , відсутність відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність даних про перебування обвинуваченого на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога, зміст досудової доповіді органу з питань пробації, згідно з якою виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі, позицію потерпілої щодо призначення суворого покарання та думку прокурора з даного питання, 
й прийшов до висновку щодо призначення покарання у виді позбавлення волі, 
а також призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. 
Також, з огляду на те, що  ОСОБА_5 , керуючи автомобілем, перебував у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, і свідомо сів за кермо джерела підвищеної  небезпеки,  піддаючи загрозі як своє життя, так і життя інших осіб, 
що свідчить про підвищену суспільну небезпеку цього учасника дорожнього руху, внаслідок чого сталася ДТП та загинула людина, застосування до нього положень статей 69, 75 КК суд першої інстанції визнав недоцільним, незважаючи на наявність пом`якшуючих вину обставин та його подальшу посткримінальну поведінку.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо 
ОСОБА_5 у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 щодо застосування ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, 
які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, дав на них мотивовану відповідь й обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно призначеного покарання.
На переконання суду касаційної інстанції, призначене ОСОБА_5 покарання 
у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідними для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Обставини, які би вказували не те, що покарання є явно несправедливим через суворість, відсутні.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими 
та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав 
для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2021 року 
та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                     ОСОБА_3