Ухвала        
 
14 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 461/5209/19
провадження № 61-20295ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 13 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 23 грудня 2021 року ці недоліки було усунуто.
 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження.
 
У частині першій статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Оскаржена постанова Львівського апеляційного суду ухвалена 01 листопада 2021 року (повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року). Касаційна скарга  ОСОБА_1 подана засобами поштового зв`язку до Верховного Суду 13 грудня 2021 року, тобто, ураховуючи вихідні дні, подана в межах строку на касаційне оскарження. Тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження задоволенню не підлягає.
 
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 13 жовтня 2021 року справі № 664/3076/19 (провадження № 61-7315св21); від 04 лютого 2021 року у справі № 363/3994/16-ц (провадження № 61-14711св19); від 19 серпня 2020 року у справі № 444/578/16 (провадження № 61-27062св18); від 07 серпня 2019 року у справі № 161/15804/15-ц (провадження № 61-20834св18); від 12 червня 2019 року у справі № 711/10912/17 (провадження № 61-45272св18); відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Керуючись статтями 260, 389, 390, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження відмовити.
 
Відкрити касаційне провадження у справі № 461/5209/19.
 
Витребувати з Галицького районного суду м. Львова цивільну справу № 461/5209/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 31 січня 2022 року. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
                 Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                                           І. О. Дундар 
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков