СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року                                 м. Харків            Справа № 922/3181/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Семенова О.Є.,
за участю представників сторін:
від позивача: Чухраєва Н.С., ордер серія АХ №1083855 від 25.12.2021;
від відповідача: Горлач А.С., ордер серія АХ №1078971 від 02.12.2021;
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Благодатне",          с. Благодатне,  Зміївський район, Харківська область (вх. №3730 Х/2), 
на рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 (повний текст складено 12.11.2021) у справі №922/3181/21 (суддя Шатерніков М.І.),
за позовом Фізичної особи-підприємця Ткаченко Олега Петровича, с.Геніївка, Зміївський район, Харківська область,
до відповідача Державного підприємства "Благодатне", с. Благодатне,  Зміївський район, Харківська область
про стягнення 2816090,77грн,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2021 Фізична особа-підприємець Ткаченко Олег Петрович (надалі – ФОП Ткаченко О.П.) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Благодатне" (надалі – ДП "Благодатне"), в якому просить стягнути з відповідача загальну суму 2816090,77грн, з яких: 2212882,60грн основного боргу за Договором оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020, 216649,77грн інфляційного збільшення суми заборгованості, 72999,28грн - 3% річних, 313559,12грн подвійної облікової ставки НБУ. Витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу позивач також просить покласти на відповідача. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ФОП Ткаченко О.П. посилається на  неналежне виконанням ДП "Благодатне" взятих на себе зобов`язань за Договором оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020 щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів за сільськогосподарську техніку та надані послуги (екіпажу) за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №1, №2 і №3 від 30.04.2020.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 у справі №922/3181/21 позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 2212882,60грн основного боргу, 216649,77грн інфляційного збільшення суми заборгованості, 72999,28грн - 3% річних, 313559,12грн подвійної облікової ставки НБУ та також: 42241,36 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, ДП "Благодатне" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 у справі №922/3181/21 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки відмінності підписів на документах, які подавались позивачем до суду. Зокрема, як вказує скаржник, від імені ДП "Благодатне" договір оренди та інші документи щодо правовідносин із ФОП Ткаченко О.П. підписав колишній директор Строгий Д.О. При цьому від імені ФОП Ткаченко О.П. договір та інші документи щодо правовідносин із ДП "Благодатне" підписано невідомою особою, оскільки підпис на договорі, протоколі узгодження договірної ціни та актах здачі-приймання робіт (надання послуг) відрізняється від підпису на вимозі про погашення заборгованості, описі вкладення та на договорі про надання правничої допомоги від 28.05.2021.
Скаржник акцентує увагу на тому, що у березні 2021 року на ДП "Благодатне"  Фондом державного майна України проведено зміну керівника підприємства. Після заміни керівника підприємства та призначеним в.о. директора Матвієнко М.Г., останнім  було передано всю наявну кредиторська заборгованість підприємства до органу управління - Фонду державного майна України для проведення її розслідування на предмет дійсності укладених правочинів, у т.ч. і з ФОП             Ткаченко О.П. та підтвердження фактичного виконання робіт (надання послуг), тобто наявності наміру сторін у створенні правових наслідків, які обумовлені укладеними правочинами. На думку скаржника, наведені обставини підтверджують те, що основна сума боргу є спірною, щодо неї ДП "Благодатне" надало всі документи органу управління для проведення перевірки та внутрішнього розслідування.
При цьому скаржник також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, оскільки вважає, що сума основного боргу є спірною, тому нарахування позивачем інфляційних збитків за порушення виконання грошового зобов`язання та 3% річних є також спірним, у зв`язку з чим задоволення таких вимог є неправомірним.
Крім того, посилаючись на приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою передбачено припинення нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а також на умови п. 5.2 Договору, згідно якого орендна плата сплачується за безготівковим розрахунком згідно акту виконаних робіт в строк до 10 числа наступного місяця, тобто до 10.05.2020, апелянт вважає, що нарахування штрафних санкцій припиняється з 11.11.2020, чого судом першої інстанції помилково не було враховано. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І.. суддя Плахов О.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Благодатне" на рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 у справі №922/3181/21; встановлено учасникам справи строк до 28.12.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження; призначено справу до розгляду на 12.01.2022.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 30.12.2021 від ФОП Ткаченко О.П., позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що ним було належним чином виконано свої зобов`язання з надання орендних послуг за Договором №30/03-20 від 30.03.2020, однак відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо оплати у визначений Договором оренди строк. Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, наведені в обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову, про те, що Договір оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020 не підписувався ФОП Ткаченко О.П., оскільки: по-перше, сам позивач не ставить під сумнів свій підпис; по-друге, Договір з його сторони є повністю виконаним, а роботи прийняті відповідачем, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами. При цьому відповідач зі своєї сторони не заперечує сам факт надання послуг та належного виконання Договору №30/03-20 від 30.03.2020, а також факт прострочення ДП "Благодатне" виконання зобов`язання щодо оплати за цим договором. Крім того, відповідач вказує на безпідставність доводів скаржника щодо «сумнівності» підписів на первинних документах та договорі, оскільки останнім не надано доказів незаконного вилучення своїх первинних документів та печатки ДП "Благодатне" у відповідальної за її збереження особи та використання печатки за відсутності відповідних повноважень на вчинення відповідних дій. Відповідачем також не надано вироку суду у кримінальному провадженні, яким підтверджується факт фальсифікації підпису уповноважених осіб чи печатки юридичної особи на спірних видаткових доказах або визнання правочину недійсним. Таким чином, на думку позивача, надані докази дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та яка отримала орендні послуги у квітні 2020 - ДП "Благодатне", та, відповідно, взяла на себе зобов`язання щодо оплати таких послуг, а відтак у відповідача існує обов`язок оплатити отримані від позивача орендні послуги за цінами у визначеними у протоколах узгодження договірної ціни, а також 3% річних, індекс інфляції та неустойку за несвоєчасне виконання зобов`язань.
12.01.2022 на адресу апеляційного суду від ДП "Благодатне" надійшло клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, яке мотивовано тим, що, на думку відповідача, акти виконаних робіт підписані не позивачем, а іншою особою, яка немала не це повноважень. Відповідач наголошує на тому, що не зважаючи на явні відмінності підпису позивача на різних документах суд першої інстанції не надав цьому належної правової оцінки.           На думку відповідача, для визначення належності підпису в актах виконаних робіт: №1, №2, №3 від 30.04.2020 позивачу - ФОП Ткаченко О.П. необхідні спеціальні знання, у зв`язку з чим існує необхідність проведення судової почеркознавчої експертизи. На вирішення експертизи відповідач вважає необхідним поставити наступні питання:           чи належить підписи в актах виконаних робіт №1, №2, №3 від 30.04.2020 ФОП Ткаченку О.П.? Проведення експертизи відповідача просить доручити експертам Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса". На час проведення експертизи зупинити провадження в справі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 12.01.2022 представник  відповідача (апелянта) підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Також, представник скаржника наполягав на задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для встановлення дійсності підпису позивача.
Присутня у судовому засіданні 12.01.2022 представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. При цьому вказала про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення експертизи з огляду на його необґрунтованість.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача (апелянта), судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.03.2020 між Державним підприємством "Благодатне" (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Ткаченко Олегом Петровчием (орендодавець) укладено Договір оренди сільськогосподарської техніки № 30/03-20, відповідно до умов якого орендодавець зобов`язався передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування сільськогосподарську техніку, а також зобов`язався забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування сільськогосподарську техніку під керуванням екіпажу орендодавця і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату ( п.1.1. Договору).
За умовами п.2.1. Договору сільськогосподарська техніка використо-вуватиметься орендарем для обробки ріллі під урожай 2020 року.
Територія роботи сільськогосподарської техніки: земельні ділянки, що належать Державному підприємству "Благодатне", та знаходяться на території Комсомольської селищної ради за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Благодатне (п. 2.2. Договору).  
У п. 3.1. Договору сторони погодили, що сільськогосподарська техніка передається орендарю протягом 3х робочих днів з дня укладання договору за рахунок орендаря.
Прийом і здача сільськогосподарської техніки здійснюється по актам приймання-передачі, що є додатками до даного договору (п. 3.2. Договору).
Строк оренди сторонами визначено до 31.12.2020 (п. 4.1. Договору).  
Пунктом 5.1. Договору передбачено, що розмір орендної плати визначається відповідно до протоколу узгодження з урахуванням податку на додану вартість.
За умовами п. 5.2. Договору орендна плата сплачується за безготівковим рахунком згідно до акту виконаних робіт в строк до 10 числа наступного місяця шляхом сплати грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця.
У відповідності пп. 6.2.2. п. 6.2. Договору орендар зобов`язується своєчасно сплачувати орендні платежі.  
Згідно п. 7.1. Договору визначено, що повернення сільськогосподарської техніки провадиться за актам приймання-передачі, аналогічним тому, який складається при передачі техніки від орендодавця орендарю.
Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 9.1 Договору).
30.03.2020 між ФОП Ткаченко О.П. та уповноваженим представником ДП "Благодатне" – директором Срогим Д.О. було складено Акт приймання-передачі №1 предмета оренди (сільськогосподарської техніки) згідно з Договором № 30/03-20 від 30.03.2020, на підставі якого орендодавець належним чином передав, а орендар прийняв наступну сільськогосподарську техніку: трактор колісний ЮМЗ - 6 у кількості 2шт; борона у кількості 2шт; культиватор у кількості 2шт; катки.
У вказаному акті приймання-передачі зазначено, що предмет оренди передається для використання за призначенням, а саме: для обробки ріллі під урожай 2020 року на площі 4431 га.
Зазначений акт підписано сторонами без зауважень та скріплено печаткою Державного підприємства "Благодатне".
Як також з`ясовано судом, до Договору № 30/03-20 від 30.03.2020 сторонами було підписано протокол узгодження договірної ціни, а саме:
- протокол від 30.03.2020, за яким досягнуто згоди щодо розміру орендної плати за володіння та користування сільськогосподарською технікою для "боронування посівів озимих культур" на 1478 га за ціною за 1 га 250,00грн, що загалом дорівнює 369500,00грн;
- протокол від 30.03.2020, за яким досягнуто згоди щодо розміру орендної плати за володіння та користування сільськогосподарською технікою для "передпосівна культивація ріллі" на 2953,04 га за ціною за 1 га 450,00грн, що загалом дорівнює 1328868,00грн;
- протокол від 30.03.2020, за яким досягнуто згоди щодо розміру орендної плати за володіння та користування сільськогосподарською технікою для "коткування посіві ярих культур (кукурудза, соняшник)" на 2237,02 га за ціною за 1 га 230,00грн, що загалом дорівнює 514514,60грн; 
За результатам наданих послуг між сторонами: орендодавцем та орендарем було підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг): 
- №1 від 30.04.2020 на суму 369468,48грн (а.с. 8, т.1);
- №2 від 30.04.2020 на суму 1328868,08грн (а.с. 8, т.1);
- №3 від 30.04.2020 на суму 514514,60грн (а.с. 9, т.1).
01.06.2020 позивач направив відповідачу письмову вимогу про погашення заборгованості, якою вимагав протягом 2-х робочих днів з моменту даної вимоги сплатити заборгованість за договором. 
У зв`язку з відсутністі будь-якою відповіді на письмову вимогу та з огляду на факт несплати заборгованості ФОП Ткаченко О.П. звернувся до Господарського суду Харківської області із цим позовом, у якому посилався на те, що ним належним чином виконано свої зобов`язання з надання орендних послуг за Договором № 30/03-20 від 30.03.2020, однак  відповідач не виконує свої зобов`язання з їх оплати у строк, визначений п. 5.2. Договору, та має заборгованість перед позивачем за Договором оренди сільськогосподарської техніки № 30/03-20 від 30.03.2020 у сумі 2212882,00грн.
Також, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період з 11.05.2020 по 16.06.2021 у розмірі 72999,28грн, інфляційні втрати за період з травня 2020 року по травень 2021 у розмірі 216649,77грн, подвійну облікову ставку НБУ за період з 11.05.2020 по 16.06.2021 у розмірі 313559,12грн.
Як вже зазначалось вище, Господарським судом Харківської області 02.11.2021 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/3181/21, яким позов задоволено повністю.
Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт виконання позивачем (орендодавцем) взятих на себе зобов`язань за Договором №30/03-20 від 30.03.2020, які прийняті відповідачем (орендарем) без зауважень, тому у відповідача наявний обов`язок зі сплатити заборгованість з орендних платежів та наданих послуг, а також відшкодування за прострочення виконання зобов`язань 3% річних, інфляційних втрат та неустойки у вигляді подвійної ставки НБУ.
Поряд з цим, судом першої інстанції відхилено доводи відповідача щодо сумнівівності підписів на первинних документах та договорі, оскільки останнім не надано належних доказів фальсифікації підпису уповноважених осіб чи печатки юридичної особи на спірних господарських документах або визнання правочину недійсним. За висновком суду, надані до матеріалів справи докази дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та взяла на себе зобов`язання щодо оплати таких послуг, тому у відповідача існує обов`язок оплатити отримані від позивача орендні послуги за цінами у визначеними у протоколах узгодження договірної ціни.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції частково не погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Предметом судового розгляду у цій справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020 у розмірі 216649,77грн, а також 216649,77грн інфляційних втрат і 72999,28грн 3% річних, нарахованих на підстав ст. 625 Цивільного кодексу України, та 313559,12грн неустойки у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань, нарахованої у відповідності до п. 8.1. Договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. 
За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України)  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а з відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповіно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що хоча сторони і визначили назву вказаного вище Договору №30/03-20 як договір оренди, за правовим змістом даний договір є змішаним договором оренди з елементами договору про надання послуг, оскільки орендодавець забезпечував керування сільськогосподарською технікою, технічне обслуговування, експлуатацію техніки (підтримку належного стану, ремонт, надання необхідного приладдя) (п.п. 6.1., 6.1.1., 6.1.2, 6.1.3 Договору), ніс витрати на оплату праці та утримання екіпажу, який перебував у трудових відносинах з орендодавцем (п. 6.1.5 Договору).  Крім того, у додатках №1, №2, №3 до договору сторони визначили договірну вартість робіт з перерахунку на один гектар оброблюваної площі.
Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У відповідності до ч.ч. 1, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України).
Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч.ч. 1, 4 ст.286 ГК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Крім того, ч. 1 ст. 903 ЦК визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).
Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору №30/03-20 від 30.03.2020, позивач передав, а відповідач прийняв у належному для експлуатації стані об`єкт оренди, про що сторони склали акт приймання-передачі №1 предмета оренди (сільськогосподарської техніки) від 30.03.2020 (а.с. 6 т.1).
З досліджених у справі доказів судом також встановлено факт виконання ФОП Ткаченко О.П., як орендодавцем, взятих на себе зобов`язань за Договором №30/03-20 від 30.03.2020 з передачі сільськогосподарської техніки з екіпажем, які прийняті відповідачем, як орендарем, без будь-яких зауважень, що підтверджується актом приймання-передачі № 1 предмету оренди в користування відповідачу від 30.03.2020 (а.с. 6, т.1) та актами здачі-приймання робіт (надання послуг)  № 1, № 2, № 3 від 30.04.2020 (а.с. 8-9, т.1).
Як вже вказувалось раніше, відповідно до п. 5.2. Договору орендна плата сплачується за безготівковим рахунком згідно до акту виконаних робіт в строк до 10 числа наступного місяця шляхом сплати грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.
Таким чином, виходячи з умов п. 5.2. Договору та дат підписання актів здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2020 відповідач був зобов`язаний оплати вартість переданого в оренду майна та отриманих послуг до 10.05.2020, однак як встановлено судом, останнім не було виконано вказаний обов`язок.  
В процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не було надано доказів здійснення своєчасної оплати наданих орендних послуг у строки визначені сторонами у п. 5.2 Договору або обґрунтованих заперечень проти вимог позивача. Відповідачем взагалі не заперечувався сам факт надання послуг.
Разом з тим, досліджуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу за договором, судом було встановлено, що в підписаних сторонами актах здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2020 було вказано наступну загальну вартість наданих послуг по кожному акту: акт №1 підписано на суму 369468,48грн; акт №2 підписано на суму 1328868,08грн; акт № 3 підписано на суму 514514,60грн. 
Однак, перевіривши суми, які були вказаних в актах щодо вартості робіт з перерахунку на один гектар оброблюваної площі, судом встановлено арифметичні неточності щодо вказаних кінцевих сум з ПДВ, а саме: 
- акт № 1: 1477,9 (кількість оброблених Га) * 250,00грн (ціна за га) = 369475,00грн, що не відповідає загальній сумі вказаній у акті - 369468,48грн; 
- акт №2: 2953,03 (кількість оброблених Га) * 450,00грн (ціна за га) = 1328863,50грн, що не відповідає загальній сумі вказаній у акті - 1328868,08грн; 
- акт № 3: 2237,02 (кількість оброблених Га) * 230,00грн (ціна за га) = 514514,60грн, що відповідає загальній сумі вказаній у акті.
З огляду на вказані неточності, а також з урахуванням умов п. 5.1. Договору,  суд першої інстанції дійшов висновку про застосування загальної ціни наданих послуг виходячи саме з протоколів узгодження договірної ціни, які є Додатками №1, №2, №3 до договору оренди.  
Встановлені у справі обставини дали суду першої інстанції підстави для  висновку, що вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 2212882,60грн є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
За доводами апеляційної скарги відповідач не погоджується з вказаним висновком суду, посилаючись на сумнівність наданих позивачем доказів через відмінність підписів на господарських документах. За твердженням позивача, договір оренди та інші документи щодо правовідносин із ДП "Благодатне" від імені ФОП Ткаченко О.П. підписано невідомою особою, оскільки підпис на договорі, протоколі узгодження договірної ціни та актах здачі-приймання робіт (надання послуг) відрізняється від підпису на вимозі про погашення заборгованості, описі вкладення та на договорі про надання правничої допомоги від 28.05.2021.
Судова колегія апеляційної інстанції виходить з того, що з урахуванням принципу диспозитивності та змагальності господарського судочинства у цьому спорі на відповідача, як на особу, яка заперечує обґрунтованість та спростовує вимоги ФОП Ткаченко О.П. до ДП "Благодатне", покладений обов`язок довести факт відсутності заборгованості перед позивачем, зокрема шляхом подання доказів сплати заборгованості за надану в оренду техніку та послуги (відповідних платіжних доручень про перерахування грошових коштів), або доказів на підтвердження того, що відповідач взагалі такий договір не укладав, або ж доказів недійсності такого правочину через його невідповідність вимогам закону. 
Тобто, у спірному випадку відповідач має довести не лише факт не підписання господарських документів зі сторони орендодавця (позивача), але й підтвердити факт належного виконання ним своїх зобов`язань за договором або ж фактичне неотримання обумовленого сторонами предмету договору чи відсутність реальності договірних правовідносин, оскільки у протилежному випадку (у разі, якщо відповідач все ж таки отримав предмет оренди і результат наданих послуг), у суду немає підстав вважати відсутнім у відповідача обов`язок з оплати орендних платежів за договором. 
Надаючи оцінку доводам відповідача, наведеним в апеляційній скарзі, щодо підписання документів позивачем, суд апеляційної інстанції зазначає таке.  
Колегія суддів враховує, що сам Договір оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020, акт приймання-передачі №1 предмета оренди від 30.03.2020, протоколи узгодження договірної ціни від 30.03.2020, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №1, №2 і №3 від 30.04.2020, які наявні в матеріалах даної справи містять підписи як ФОП Ткаченко О.П., так і уповноваженого представника ДП "Благодатне" - директора Строгого Д.О. з відтиском печатки відповідача. 
Відповідно до абз. 11 ст. 1 і ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.
Частиною 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. 
У постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.
При цьому відповідачем не надано до матеріалів справи будь-яких доказів на підтвердження втрати, викрадення печатки, або, що печатка іншим незаконним шляхом вибула з володіння ДП "Благодатне", а також відповідачем не надано документального підтвердження того, що директор ДП "Благодатне" згідно переліку його повноважень, зазначених у Статуті державного підприємства або ж нормах законодавства не мав повноважень на підписання первинних бухгалтерських документів від імені відповідача.
Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі, а директор ДП "Благодатне" не мав повноважень на підписання вказаних документів та не був учасником договірних правовідносин з ФОП Ткаченко О.П.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку дійшла висновку, що відтиск печатки відповідача, зокрема на актах здачі-приймання робіт (надання послуг) №1, №2 і №3 від 30.04.2020 та підпис директора цього підприємства є свідченням участі ДП "Благодатне" у правовідносинах за Договором оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020 та належним доказом отримання останнім в оренду техніки та послуг, вказаних у такому правочині.
Крім того, ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи також відсутні та відповідачем не надано доказів визнання недійсним Договору оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020 з додатками, а отже, зазначений правочин породжує права та обов`язки для сторін, а також є обов`язковим до виконання його сторонами.
Також матеріли справи не містять доказів звернення ДП "Благодатне" до правоохоронних органів із заявою щодо фальсифікації підпису директора ДП "Благодатне" Строгого Д.О. з відтиском печатки на документах щодо господарських правовідносин з ФОП Ткаченко О.П., а також вироку суду, постановленого у кримінальній справі щодо незаконного вилучення печатки державного підприємства чи перевищення колишнім директором своїх службових повноважень за ст. 365 КК України.
Посилаючись на проведення Фондом державного майна України  розслідування на предмет дійсності укладених правочинів, у т.ч. і з ФОП             Ткаченко О.П. та перевірки органом управління дійсності фактичного виконання робіт (надання послуг), відповідач, у свою чергу, не надав суду будь-яких доказів проведення такої перевірки. 
Колегія суддів зазначає, що проведення перевірки первинних бухгалтерських документів на предмет їх дійсності і достовірності, аналіз органом управління фінансової та господарської діяльності державного підприємства не є підставою для невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.
Поряд з викладеним суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідачем в процесі розгляду справи також не було підтверджено належними засобами доказування сумнівності заборгованості перед ФОП Ткаченко О.П., зокрема, не надано доказів, що у відповідача відсутня в користуванні така площа земельної ділянки, яка зазначена у Договорі оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020 - 4431 га, та яка оброблювалась технікою позивача. 
Окрім того відповідачем документально не підтверджено, що така площа земельної ділянки не була оброблена взагалі для посівів урожаю 2020 року, або ж оброблювалась власною технікою ДП "Благодатне" чи технікою залученою від будь-яких інших суб`єктів господарювання, а не у залученою ФОП Ткаченко О.П.
Наведеним спростовуються доводи скаржника щодо відсутності у відповідача обов`язку з належного виконання договірних зобов`язань перед позивачем у зв`язку з тим, що, на його думку, така заборгованість є сумнівною. 
Разом з тим, в процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (12.01.2022) відповідачем заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, яке мотивовано необхідністю спеціальних знань для встановлення дійсності підписів  ФОП Ткаченко О.П. в актах здачі-приймання робіт (надання послуг) №1, №2 і №3 від 30.04.2020.
Вказане клопотання судом апеляційної інстанції залишається без розгляду та не приймається до уваги з урахуванням такого:
По-перше, оскільки ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 про відкриття апеляційного провадження у цій справі строк для подання клопотань встановлено до 28.12.2021, а відповідач не наводить будь-яких доводів щодо неможливості подання такого клопотання у встановлений судом та не просить поновити цей строку, тому клопотання про призначення експертизи підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України;
По-друге, за правилами ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявність причин, які об`єктивно перешкоджали йому звернутися до суду з клопотанням про витребування доказів та про призначення судової почеркознавчої експертизи, правові підстави для визнання вказаного випадку винятковим і задоволення поданого апелянтом клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи стосовно питання: чи належить підписи в актах виконаних робіт №1, №2, №3 від 30.04.2020 ФОП Ткаченку О.П., відсутні.
Крім того, колегія суддів зазначає, що чинним процесуальним законом обумовлено право, а не обов`язок суду призначити судову експертизу у справі за наявності дійсної необхідності її призначення, у випадку необхідності спеціальних знань, якими не володіє суд та у разі неможливості суду вирішити питання, що входять до предмету доказування без її призначення.
Однак враховуючи, що відповідач просить призначити судову почеркознавчу експертизу дійсності підпису позивача, який до того ж не заперечує проти дійсності свого підпису, але не ставить під сумнів справжність підпису колишнього директора ДП "Благодатне" Строгого Д.О. на цих документах та не заперечує проти самого факту отримання предмету оренди та наданих послуг (сільськогосподарської техніки з наданими послугами (екіпажем)), колегія суддів не вбачає підстав для призначення у справі заявленої експертизи, оскільки у такому випадку (навіть при встановленні того, що від імені позивача всі документи підписувала інша особа, а не ФОП Ткаченко О.П.) Договір оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020 чи інші документи не будуть вважатись неукладеними, адже друга сторона (у цьому випадку відповідач - ДП "Благодатне") сам визнає та не ставить під сумнів факт отримання предмету оренду з наданими послугами. Колегія суддів звертає увагу скаржника, якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (ч. 1 - 2 ст. 640 ЦК України). З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного виконання сторонами, відсутності чого у спірному випадку відповідач не доводить. 
З огляду на викладене, оскільки відповідачем не наведено переконливих аргументів та не підтверджено того, як саме може вплинути проведення експертизи підпису позивача на факт відсутності договірних правовідносин між сторонами, за умови, що відповідач не ставить під сумнів підпис уповноваженої особи ДП "Благодатне" на всіх документах, чим власне й підтверджується факт отримання предмету оренди і результат виконання наданих послуг, судова колегія не вбачає доцільності призначення експертизи у цій справі.
Підсумовуючи викладене суд зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем за оренду сільськогосподарської техніки та надані послуги у сумі 2212882,60грн не була погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та умовам Договору оренди (з урахуванням Додатків №1, №2, №3), факт надання позивачем послуг оренди відповідачу документально підтверджено первинними документами, які були підписані уповноваженими особами без зауважень та скріплені печаткою відповідача, а отримання відповідачем таких послуг не заперечується та у встановленому процесуальним законом порядку не спростовано, відтак колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу 2212882,60грн є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. 
Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача 216649,77грн втрат від інфляції та 72999,28грн - 3% річних, колегія суддів зазначає таке.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Господарський суд першої інстанції, перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків прийшов до висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що розрахунки позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за визначений позивачем період, є методологічно та арифметично вірними, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 72999,28грн та інфляційних втрат у сумі 216649,77грн  є такими, що також підлягали задоволенню.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порядку застосування штрафних санкцій, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, то колегія суддів зауважує, що нарахування, які визначені ст. 625 ЦК України - 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, тому до них не застосовується зазначена норма законодавства. Доводи щодо сумнівності таких нарахувань не підтверджені належними доказами та відхиляються судом апеляційної інстанції з наведених вище підстав. 
У позовній заяві ФОП Ткаченко О.П. також просив стягнути з відповідача пеню у розмірі у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 313559,12грн.
Суд першої інстанції, дослідивши умови договору, положення чинного законодавства та період прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
У свою чергу апелянт з таким висновком не погоджується, при цьому зазначає, що нарахування пені обмежується шестимісячним строком відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.  
При розгляді позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.
Згідно положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Статтею 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:
за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у ч. 2 цієї статті.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.
Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.
Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить з того, що чинне законодавство поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого неустойка стягується і конкретний її розмір.
У судовому засіданні апеляційної інстанції у відповідь на запитання головуючого суддів: на підставі чого позивачем здійснювалось нарахування пені?, представниця позивача пояснила, що заявлена сума пені нарахована у відповідності до положень п. 8.1 Договору та вимог діючого законодавства – ЦК України, ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". 
Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що за змістом п. 8.1 Договору у разі порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором і чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Однак, судова колегія зазначає, що у п. 8.1 Договору сторони не визначили, яка саме частина ст. 231 ГК України є підставою для сплати відповідачем штрафних санкцій та не встановили конкретного розміру (відсотку) штрафної санкції (пені), яка в силу ч. 3 ст. 549 ЦК України та ч. 4 ст. 231 ГК України підлягає обчисленню саме у відсотках від суми грошового зобов`язання.
Колегія суддів дійшла висновку, що Договір, який і є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише відсилання до вимог чинного законодавства, яким передбачені різні підстави стягнення та обчислення штрафних санкцій, зокрема ч. 2, 4, 6 ст. 231 ГК України.
За приписом же ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 наголосила, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що умовами Договору взагалі не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а положеннями чинного законодавства, на які посилається позивач, фактично визначають механізм формування пені, а не обов`язок чи розмір сплати її відповідачем.
При цьому положення ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачають, що розмір пені,  передбачений  ст.  1  цього Закону,  обчислюється  від  суми  простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
Тобто, вказана норма визначає граничний розмір пені, але не є такою нормою законодавства, яка встановлює обов`язок та умови сплати пені, тобто є безумовною підставою для стягнення неустойки саме у розмірі подвійної ставки НБУ в силу закону, а відтак не може бути застосована у даному випадку.
Позивачем, у свою чергу, не наведено будь-якої конкретної норми законодавства, яка б визначала обов`язок відповідача сплатити пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості.
Враховуючи вищенаведені правові норми і зміст п. 8.1 Договору суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, оскільки сторонами не визначено та не зафіксовано розмір пені, а лише зазначено про нарахування пені відповідно до вимог чинного законодавства. 
З огляду на наведене, оскаржуване рішення суду першої інстанції про  задоволення позовної вимоги щодо стягнення 313559,12грн подвійної облікової ставки НБУ є неправильним, у зв?язку з чим останнє у відповідній частині підлягає скасуванню. Доводи скаржника щодо порушення місцевим судом застосування норм ч. 6 ст. 232 ГК України хоча й не спростовують висновків суду, однак у цьому випадку суд апеляційної інстанції застосовує ч. 4 ст. 269 ГПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, оскільки господарським судом першої інстанції не було у повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарсьокго суду дійшла висновку про наявність підстав для: часткового задоволення апеляційної скарги ДП "Благодатне"; скасування рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 у справі №922/3181/21 в частині задоволення позову про стягнення 313559,12грн подвійної облікової ставки НБУ; ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову; в решті (в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат) рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст.  129,  269,  270,  275, 277,  281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,       

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Благодатне" на рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 у справі №922/3181/21 – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 у справі №922/3181/21  – скасувати в частині задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Ткаченко Олега Петровича до Державного підприємства "Благодатне" про стягнення 313559,12грн подвійної облікової ставки НБУ; в скасованій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В частині задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Ткаченко Олега Петровича до Державного підприємства "Благодатне" про стягнення 2212882,60грн основного боргу за Договором оренди сільськогосподарської техніки №30/03-20 від 30.03.2020, 216649,77грн інфляційного збільшення суми заборгованості, 72999,28грн - 3% річних рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 у справі №922/3181/21 – залишити без змін.  
Викласти перший та другий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції:
" 1. Позов задовольнити частково. 
  2. Стягнути з Державного підприємства "Благодатне" (63461, Харківська область, Зміївський район, с. Благодатне, вул. Жовтнева, буд. 16; ідент. код 22994509) на користь Фізичної особи-підприємця Ткаченко Олега Петровича ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) 2212882,60грн основного боргу, 216649,77грн інфляційного збільшення суми заборгованості, 72999,28грн - 3% річних та також: 37539,90грн судового збору сплаченого позивачем при подачі позову".
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ткаченко Олега Петровича ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Благодатне" (63461, Харківська область, Зміївський район, с. Благодатне, вул. Жовтнева, буд. 16; ідент. код 22994509) 7052,20грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 24.01.2022. 

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              Л.І. Бородіна 

Суддя                                                                                              О.В. Плахов