ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року	Львів	Справа № 300/5160/21 пров. № А/857/19081/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Качмара В.Я.,  Ніколіна В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, начальника Івано-Франківського відділу податків і зборів з юридичних осіб, податків і зборів з фізичних осіб, камеральних перевірок податкової звітності та економічного аналізу управління податкового адміністрування Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Галини Кардаш  про визнання протиправними дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції – Могила А.Б., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, начальника Івано-Франківського відділу податків і зборів з юридичних осіб, податків і зборів з фізичних осіб, камеральних перевірок податкової звітності та економічного аналізу управління податкового адміністрування Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Галини Кардаш, в якому просила: визнати протиправними дії уповноваженої особи, начальника Івано-Франківського відділу податків і зборів з юридичних осіб, податків і зборів з фізичних осіб, камеральних перевірок податкової звітності та економічного аналізу управління податкового адміністрування Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Галини Кардаш, щодо прийняття рішення про відмову у прийнятті уточнюючих розрахунків від 12 серпня 2020 року за № 31947135, № 31945289, № 31943576 з підстав ненадання жодних документів, які викладено в листі від 24 грудня 2020 року № 6647/10/09-19-04-15-30; зобов`язати Головне управління ДПС в Івано-Франківській області відновити показники податкової звітності, визначені в уточнюючих розрахунках від 12 серпня 2020 року  за № 31947135, № 31945289, № 31943576 та привести у відповідність дані обліку та особистих рахунків платника податків, а також відобразити наведені в них відомості в АІС «Податковий блок» по особовому рахунку станом на дату їх фактичного надходження; зобов`язати Головне управління ДПС в Івано-Франківській області у десятиденний строк з дня отримання судового рішення у справі, яке набрало законної сили, подати звіт про виконання судового рішення.
На обгрунтування позовних вимог зазначає, що 12 серпня 2020 року нею подано уточнюючі декларації за звітні періоди 2014, 2015 років із визначенням суми до зменшення податкового зобов`язання, що підтверджується відповідними квитанціями. Вказує, що 03 серпня 2021 року у Восьмому апеляційному адміністративному суді під час розгляду справи № 300/2778/20 її представнику стало відомо, що згідно листа ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 24 грудня 2020 року № 6647/10/09-19-04-15-30, уточнюючі декларації від 12 серпня 2020 року за № 31947135, № 31945289, № 31943576  було взято до відома та не відображено в інтегрованій картці платника податку. Звертає увагу, що зазначений лист не отримувала, докази його надсилання у матеріалах справи № 300/2778/20 відсутні, такий лист долучений контролюючим органом до матеріалів цієї справи  лише в апеляційній інстанції. Вважає, що лист контролюючого органу від 24 грудня 2020 року № 6647/10/09-19-04-15-30 з відмовою прийняття уточнюючих розрахунків з підстав ненадання жодних документів, які б свідчили про правомірність подання уточнюючих розрахунків не відповідає чинному законодавству та практиці Верховного Суду. 
Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав для його поновлення, а також надання доказів поважності причин його пропуску.
На виконання вказаної ухвали позивач подала до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом. У вказаній заяві позивач, зокрема, зазначила, що 20 січня 2021 року дізналася про судове рішення в справі № 300/2778/20 та подала  апеляційну скаргу. Вказала, що про лист ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 24 грудня 2020 року № 6647/10/09-19-04-15-30, яким відмовлено у прийнятті уточнюючих розрахунків, її представнику стало відомо 03 серпня 2021 року під час розгляду справи № 300/2778/20 у Восьмому апеляційному адміністративному суді.
Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року   визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду та відмовлено позивачу у поновленні пропущеного строку звернення до суду з даним позовом. Позовну заяву повернуто позивачу.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду встановлений частиною другою статті 122 КАС України і ним не подано належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку. 
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що про відмову у прийнятті уточнюючих розрахунків з підстав ненадання жодних документів, яка викладена у листі ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 24 грудня 2020 року № 6647/10/09-19-04-15-30, її представнику стало відомо  лише 03 серпня 2021 року під час судового засідання у Восьмому апеляційному адміністративному суді по справі № 300/2778/20.  Вказує, що рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі № 300/2778/20 не  містило жодної інформації щодо прийняття рішення про відмову у прийнятті уточнюючих розрахунків від 12 серпня 2020 року. Звертає увагу, що не отримувала вищевказаного листа, копія якого представлено контролюючим органом лише до суду апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу про повернення позовної заяви, розгляд апеляційної скарги згідно з абзацом 1 частини 2 статті 312 КАС України здійснюється без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції прийшов до висновку про пропущення позивачем передбаченого законом строку звернення до суду та відсутність поважних причин його пропуску.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку судді суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно із ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки – це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені – встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст. 123 КАС України. 
Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 123 КАС України   у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З вищенаведених норм слідує, що строк звернення до адміністративного суду – це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Відтак, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
З матеріалів справи слідує, що позовні вимоги у даному спорі стосуються оскарження рішення про відмову у прийнятті уточнюючих розрахунків від 12 серпня 2020 року за № 31947135, № 31945289, № 31943576, яке викладено у листі від 24 грудня 2020 року № 6647/10/09-19-04-15-30.
Колегія суддів зазначає, що Податковим кодексом України не встановлено спеціального строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у прийнятті уточнюючих розрахунків, відтак застосуванню підлягає шестимісячний строк звернення до суду, визначений ч. 2 ст. 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Із матеріалів справи слідує, що позивач звернулася до суду з цим позовом засобами поштового зв`язку 14 вересня 2021 року, що підтверджується відбитком поштового штемпеля на конверті, у якому позов було скеровано до суду. 
Щодо доводів скаржника про те, що про лист ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 24 грудня 2020 року № 6647/10/09-19-04-15-30 її представнику стало відомо лише 03 серпня 2021 року під час розгляду справи № 300/2778/20 у Восьмому апеляційному адміністративному суді, колегія суддів зазначає наступне.
Із рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року в справі № 300/2778/20 слідує, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, поданій у лютому 2021 року, звертала увагу на те, що контролюючий орган прийняв дані уточнюючі декларації, однак не відобразив актуальну інформацію у обліковій картці платника податку.
Вищезазначене свідчить про те, що ще у лютому 2021 року позивачу було відомо про  не відображення актуальної інформації у обліковій картці платника податку згідно поданих нею уточнюючих декларацій. 
Крім того, зі змісту рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі № 300/2778/20 слідує, що податковий борг, який стягнутий з позивача, включає в себе суми, які контролюючим органом не враховано згідно поданих (але не врахованих контролюючим органом) уточнюючих декларацій. 
Щодо доводів скаржника про неотримання вищезазначеного листа та відсутність доказів його надсилання у матеріалах справи № 300/2778/20, то такі є безпідставними, оскільки, як слідує із постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі № 300/2778/20, лист-відповідь контролюючого органу на уточнюючі декларації був направлений   ОСОБА_1 31  грудня 2020 року на адресу – АДРЕСА_1 , у зв`язку із закінченням терміну зберігання лист був повернутий відправнику, тобто не вручений з причин незалежних від останнього.
  Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком судді суду першої інстанції про те, що ознайомлення у серпні 2021 року із рішенням про відмову у прийнятті уточнюючих розрахунків, яка викладена у листом ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 24 грудня 2020 року № 6647/10/09-19-04-15-30, не змінює  момент, з якого позивач повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти через 8 місяців з моменту подання апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі № 300/2778/20 про стягнення із ОСОБА_1 податкового боргу.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви, оскільки така подана з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 300/5160/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.