ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" лютого 2022 р.                                                              Справа №921/141/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                                       Бонк Т.Б.
Суддів                                                                                          Бойко С.М.,
                                                                                                    Якімець Г.Г.,                                                                                          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   Тернопільської міської ради від 01.07.2021 вих.№267/01 (вх. суду від 19.07.2021 №01-05/2435/21)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від    07.06.2021 (повний текст рішення складено 11.06.2021, суддя Чопко Ю.О., м.Тернопіль)
у справі   № 921/141/21
за позовом      Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, м. Тернопіль, 
до відповідача    Тернопільської міської ради, м. Тернопіль, 
про    стягнення 6    371,00грн збитків, заподіяних державі в результаті порушення вимог природоохоронного законодавства.
     
                                                            В С Т А Н О В И В:     
          Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:
          У  березні 2021року Державна екологічна інспекція у Тернопільській області звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради  про стягнення 6      371,00грн збитків, заподіяних державі в результаті порушення вимог природоохоронного законодавства.
          Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за результатом проведеного 12.03.2018 представниками інспекції обстеження гідротехнічної споруди (дамби), розташованої  за межами населеного пункту Городище на території Городищенської сільської ради, в межах гідрологічного заказника загальнодержавного значення «Серетський», виявлено проведення  незаконної рубки 12дерев, яка здійснена на підставі розпорядження сільського голови Кошулінського Р.Б. №8 від 14.02.2018, чим порушено ст. 26 ЗУ «Про природно-заповідний фонд» та п. 3.1 Положення про гідрологічний заказник загальнодержавного значення «Серетський». Позивач вказує, що за результатами розгляду Зборівським районним судом матеріалів справи про адміністративне правопорушення постановою від 27.04.2018 визначено, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, однак через малозначність діяння його звільнено від адміністративної відповідальності та оголошено усне зауваження.  Відтак позивач вказує, що в результаті порушення вимог природоохоронного законодавства Городищенською сільською радою в особі Кошулінського Р.Б. державі заподіяно шкоду в сумі 6  371,00грн. Разом з тим, на виконання ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про добровільне об`єднання територіальних громад» до ЄДРЮОФОПГФ 21.01.2021  внесено запис про припинення Городищенської сільської ради, а згідно з рішенням сесії Тернопільської міської ради  №7/47/7 від 13.03.2020 Тернопільська міська рада є правонаступником Городищенської сільської ради,  у зв`язку з чим позивач у лютому 2021року звернувся до відповідача з претензією про відшкодування завданої шкоди, однак така залишена ним без розгляду та задоволення. 
           
          Рішенням Господарського суду Тернопільської області  від    07.06.2021  у справі  № 921/141/21 позов задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь спеціального фонду Тернопільської міської територіальної громади      6 371грн шкоди, завданої державі в результаті порушення вимог природоохоронного законодавства. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача     2 270 грн судового збору.
          При прийнятті рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що проведена спірна рубка є незаконною оскільки на її здійснення не було виданого передбаченого ст. 69 ЛК України спеціального дозволу, у зв`язку з чим суд вказав на обов`язок відповідача відшкодувати спричинені рослинному світу і навколишньому природному середовищу збитки. При цьому, суд послався на ст. 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відповідно до якої матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями, зокрема, сільських голів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом, та зазначив, що застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
          
          Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
          Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
          В апеляційній скарзі скаржник вказує, зокрема, що розпорядження сільського голови  №8 від 14.02.2018 не містить вказівки на вирубку дерев, а передбачало проведення підготовки території ставка до весняно-літнього періоду, проведення обрізки дерев на греблі, забезпечення проходу і проїзду громадян села до ставу. Посилаючись на ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» та Порядок видалення дерев, кущів, газонів  і квітників у населених пунктах, зазначає, що роботи, які виконувались на підставі розпорядження – чистка сухих і пошкоджених вітром гілок та дерев не потребували відповідних дозволів. Вказує, що суд не врахував, що на місці порізки деревина зрізаних дерев була відсутня, наявні залишки гілля зрізаних дерев складені в купи та за результатами обстеження складено відповідний акт. Вважає необгрунтованим проведений позивачем розрахунок шкоди, оскільки такий не підтверджений доказами та не містить дати його складання. Крім того, зазначає, що згідно з рішенням Тернопільської міської ради №7/п29/1 від 14.11.2018 Городищенську сільську раду не приєднано до Тернопільської міської ради.

          У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.
          Позивач вказує, що 12.03.2018 проводилась перевірка по факту порізки дерев на гідротехнічній споруді, а не перевірка меж і правильності виконання розпорядження сільського голови, і по факту виявлених порушень на сільського голову було складено протокол про адміністративне порушення у зв`язку з порушенням правил охорони та використання територій природно-заповідного фонду. Щодо розрахунку розміри шкоду позивач зазначає, що зазначення дат для обчислення розміру шкоди згідно з таксами, затвердженими додатком до постанови КМУ від 23.07.2008 №665,  не є обов`язковим, оскільки на момент проведення розрахунку здійснено рубку дерев та наявні пні зрізаної деревини, що є доказом вчинення правопорушення. Крім того, згідно з поясненнями сільського голови спірні роботи проводились жителями територіальної громади під його керівництвом. 
          
          Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від  01.09.2021(колегія суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та ухвалено здійснити розгляд справи на підставі ч. 10  ст. 270 ГПК України  в порядку  письмового провадження без повідомлення  учасників справи.
          У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії                             Плотніцького Б.Д. та перебуванням у відпустці судді-члена колегії Кравчук Н.М. автоватизованим розподілом (протокол від 06.10.2021) до складу колегії введено суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.  
Відповідно  ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  від 23 лютого 2006 року № 3477-IV  практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).
Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).
          Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.          

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції  – без змін, з огляду на наступне.
Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :
           12.03.2018 старшим державним інспектором з охорони навколишнього середовища Тернопільської області Онищуком М.В., державним інспектором з охорони навколишнього середовища Тернопільської області Дудою В.І., в присутності Городищенського сільського голови Кошулінського Р.Б. на підставі звернення громадянина Бігуна Б.К.  проведено обстеження гідротехнічної споруди (дамби), розташованої за межами населеного пункту Городище на території Городищенської сільської ради в межах гідрологічного заказника  загальнодержавного значення "Серетський", за фактом порізки дерев на гідротехнічній споруді.
          В процесі натурного обстеження контролюючим органом встановлено, що на гідротехнічній споруді на відкосі дамби виявлено проведення обрізки нижніх гілок зростаючих дерев. Крім того, виявлено пні зрізаних дерев породи верба діаметрами біля шийки кореня 22 см, 22 см, 22 см, 18 см, (28 см, 20 см, 18 см)  з одного кореня, 30 см, 20 см, 14 см, 10 см, 10 см, 10 см, 10 см, та породи клен діаметром біля шийки кореня 18 см. На місці порізки деревина зрізаних дерев відсутня, наявні залишки гілля зрізаних дерев складені в купи.
          Обрізку дерев та зрізання проведено жителями с. Городище на підставі розпорядження сільського голови від 14.02.2018 "Про проведення благоустрою території ставка та гідроспоруди".
          За результатами обстеження, посадовими особою контролюючого органу складено акт обстеження. Даний акт підписаний Городищенським сільським головою Кошулінським Р.Б. без зауважень та заперечень.
          У письмових поясненнях від 12.03.2018 сільським головою Кошулінським Р.Б. зазначено, що дані дії проводились на підставі розпорядження №8 від 14.02.2018 та було проведено обрізка гілля, що заважала проходу громадян села до водойми та гідроспоруди, також були обрізані сухі та пошкоджені вітром дерева, що заважали проїзду, та які розташовані біля берегу і є власністю територіальної громади.
          У зв`язку з виявленими  порушеннями правил охорони та використання територій і об`єктів природно-заповідного фонду інспектором Державної екологічної інспекції у Тернопільській області складено протокол про адміністративне правопорушення №001558 від 05.04.2018 щодо  Городищенського сільського голови Кошулінського Р.Б.
          У вказаному протоколі зазначено, що під керівництвом Кошулінського Р.Б. здійснено незаконну рубку 12дерев на території гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Серетський" чим порушено  режим природно-заповідного об`єкта та його території. 
          Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 27.04.2018 у справі №599/556/18 встановлено, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП(здійснення в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон забороненої господарської діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об`єктів)  однак, у зв`язку із малозначністю діяння його звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 91 КУпАП, та оголошено йому усне зауваження.
          Доказів оскарження зазначеної  постанови суду не надано.
          На підставі постанови Кабінету Міністрів України №541 від 24.07.2013 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» позивач здійснив розрахунок шкоди, спричиненої незаконною рубкою 12 дерев на  гідротехнічній споруді (дамбі) в межах гідрологічного заказника  загальнодержавного значення "Серетський", розмір якої ставноить 6  371,00грн.
          З метою досудового врегулювання спору Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області надіслано на адресу Городищенської сільської ради претензію №1-1/2095 від 11.06.2018 з вимогою відшкодувати заподіяну шкоду в розмірі 6 371 грн. 
           13.03.2020 на підставі ст.ст. 25, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 2 ст. 8-3 ЗУ «Про добровільне об`єднання територіальних громад», ст.ст. 104,105, 107 ЦК України, рішення міської ради від 07.02.2020 №7/46/8 «Про добровільне приєднання  Городищенської сільської територіальної громади Зборівського району до Тернопільської міської територіальної громади», рішення  Городищенської сільської ради №370 від 07.02.2020 «Про добровільне приєднання  Городищенської сільської територіальної громади Зборівського району до Тернопільської міської територіальної громади» Тернопільська міська рада прийняла рішення №7/47/7 «Про початок реорганізації Городищенської сільської ради шляхом приєднання до Тернопільської міської ради», відповідно до якого вирішено припинити шляхом приєднання до Тернопільської міської ради  Городищенську сільську раду.
          Відповідно до п.2 вказаного рішення Тернопільська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Городищенської сільської ради.
           29.01.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи Городищенської сільської ради на підставі рішення щодо реорганізації.
           17.02.2021 Державна екологічна інспекція у Тернопільській області направила на адресу Тернопільської міської ради претензію з вимогою відшкодувати заподіяну Городищенською сільською радою шкоду в розмірі 6 371 грн, у відповідь на яку міська рада листом від 16.03.2021 №4765-ю вказала про відсутність правових підстав для перерахування шкоди у зв`язку з тим, що Тернопільська міська рада не порушувала вимог природоохоронного законодавства.

          При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:          
          Як зазначено вище, предметом даного спору є вимоги позивача про відшкодування 6  371,00грн шкоди, заподіяної внаслідок незаконної рубки 12-ти дерев  на території гідрологічного заказника загальнодержавного значення «Серетський».
          Згідно  з ст. 1 Лісового кодексу України     ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
                    Відповідно до статей     16,     17 Лісового кодексу України     право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
                    Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.
Відповідно до Преамбули Закону України “Про природно-заповідний фонд України” -природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
          За змістом ч. 1 ст. 3, ст. 25 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” заказники належать до природно-заповідного фонду України. 
          Залежно від походження, інших особливостей природних комплексів та об`єктів, що оголошуються заказниками чи пам`ятками природи, мети і необхідного режиму охорони заказники поділяються на ландшафтні, лісові, ботанічні, загальнозоологічні, орнітологічні, ентомологічні, іхтіологічні, гідрологічні, загальногеологічні, палеонтологічні та карстово-спелеологічні.
          Заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів та можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.
          Відповідно до затвердженого наказом Міністерства екології та природніх ресурсів України №415 від 21.08.2012 Положення про гідрологічний заказник загальнодержавного значення «Серетський» вказаний заказник входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання.
          Згідно з п.2.1 Положення заказник створено з метою збереження у природному стані водних болотних масивів лісостепової торфоболотної області, які є регулятором водного режиму р.Серет, мають виключне значення у відновлення та підтриманні  рівня підземних вод, у межах яких підтримуються умови існування типових та унікальних рослинних угрупувань, популяцій рідкісних видів рослин, занесених до Червоної книги України та Європейського Червоного списку, місць розмноження, скупчення і проживання рідкісних тварин, що знаходяться під загрозою зникнення, нересту і розведення риби. 
          Заказник загальною площею 1192га розташований у межах заплави р.Серет та р.Лопушканка від с. Плотича Тернопільського району до с.Носівці Зборівського району у віданні Івачеводолішнівської, Великоглибочецької, Плотицької сільських рад, КП «Тернопільводоканал», Чернихівської, Малашівської, Городищенської, Кобзарівської сільських рад, приватного підприємця Бігуна Б.К., далі- землекористувачі (п. 1.3 Положення).
          Відповідно до п.1.5 Положення землекористувачі на території заказника у своїй діяльності  керуються Конституцією України, ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», іншими законодавчими та нормативно-правовими актами та цим Положенням, забезпечують і несуть відповідальність за належний стан  і додержання встановленого режиму території заказника. 
          Пунктом 3.1 Положення передбачено, що на території заказника забороняється будь-яка діяльність, що суперечить меті та завданням заказника, у тому числі, знищення окремих дерев та чагарників, усіх видів водно-болотяної рослинності, за винятком заходів біологічної меліорації,  та заходів, пов`язаних з попередженням виникнення надзвичайних ситуацій (підтоплення, затоплення населених пунктів вздовж р.Серет, руйнування гідротехнічних споруд, водозабору на водоймах заказника), що проводяться у встановленому порядку, чи здійснення природокористувань, передбачених положенням про заказника.
          Згідно з п.3.3 Положення спеціальне використання природних ресурсів у межах території заказника здійснюється на підставі дозволів, виданих уповноваженими на те органами державної влади, у порядку, передбаченому законодавством, у межах лімітів установлених  Мінприроди.           
          Статтею 100 ЛК України визначено, що порядок охорони, захисту, використання та відтворення лісів на землях природно-заповідного фонду визначається відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України", цього Кодексу та інших актів законодавства.
Згідно з ч. 1-6 ст. 69 ЛК України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Спеціальний дозвіл на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Спеціальний дозвіл на інші види спеціального використання лісових ресурсів видається власниками лісів або постійними лісокористувачами. На виділених лісових ділянках можуть використовуватися лише ті лісові ресурси і лише для цілей, що передбачені виданим спеціальним дозволом. Форми спеціальних дозволів і порядок їх видачі затверджуються Кабінетом Міністрів України.
          Статтею 26 Закону України "Про природно-заповідний фонд України"  передбачено, що на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.
Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища.
Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.
          Матеріалами справи підтверджено, що за результатами проведеного у березні 2018року представниками позивача обстеження гідротехнічної споруди (дамби), розташованої в межах гідрологічного заказника загальнодержавного значення «Серетський», виявлено незаконну рубку 12дерев, яка проводилась на підставі розпорядження Городищенського сільського голови Кошулінського Р.Б.
          За фактом проведення вказаної рубки на Кошулінського Р.Б. складено протокол про адміністративне правопорушення №0011558 від 05.04.2018 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП, і в подальшому постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 27.04.2018 у справі №599/556/18 встановлено, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП(здійснення в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон забороненої господарської діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об`єктів)  однак, у зв`язку із малозначністю діяння його звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 91 КУпАП, та оголошено йому усне зауваження.
          З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення під час проведення спірних рубок передбаченого природоохоронного законодавства у зв`язку з відсутністю виданих  відповідних дозволів на їх проведення та відхиляє як безпідставні твердження скаржника  про  проведення підготовки території ставка до весняно-літнього періоду.
Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частина друга     статті 1166 ЦК України).
          Частиною другою     статті 19 Лісового кодексу України     визначено, що постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.
                    Відповідно до пункту 5     статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
                    Статтею 86 Лісового кодексу України     передбачено, що організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього     Кодексу.
                    Статтею 93 Кодексу передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.
                    Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. 
          Згідно з ст. 105 Лісового кодексу України особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.
Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Згідно з ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.
          Відповідно до положень ст.24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України.
          За змістом ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2019 у справі № 910/23296/17 вказав, що застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
          Поряд з тим, як вбачається з матеріалів справи, після проведених спірних рубок  13.03.2020 Тернопільська міська рада прийняла рішення №7/47/7 «Про початок реорганізації Городищенської сільської ради шляхом приєднання до Тернопільської міської ради», відповідно до якого вирішено припинити шляхом приєднання до Тернопільської міської ради  Городищенську сільську раду. 
          Відповідно до п.2 вказаного рішення Тернопільська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Городищенської сільської ради.
           29.01.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи Городищенської сільської ради на підставі рішення щодо реорганізації.
          Відтак апеляційний суд не приймає до уваги  доводи скаржника про те, що рішенням Тернопільської міської ради №7/п29/1 від 14.11.2018 Городищенську сільську раду не приєднано до Тернопільської міської ради.
          У постанові  Великої Палати Верховного Суду у справі №264/5957/17 від 30.06.2020  зазначено, що правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).  Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106 - 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації.
          З огляду на викладене, оскільки Тернопільська міська рада є правонаступником Городищенської сільської ради, апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку відшкодувати завдану незаконною рубкою шкоду.
          Щодо посилань скаржника на необгрунтованість проведеного позивачем розрахунку апеляційний суд зазначає, що такий проведений відповідно до такс, встановлених у  додатку №1  постанови КМУ №541 від 24.07.2013  «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» з урахуванням діаметрів зрізаних дерев, виявлених в натурі. При цьому, зазначення дати його складання приписами зазначеного Положення не вимагається.  
Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1  ст.236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1  ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області  від    07.06.2021  у справі  №921/141/21  таким, що  ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14  статті 129 ГПК України). Відтак, згідно  ст.129 ГПК України  сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.
          Керуючись ст.ст.  86,129,  236,  254,  269,  270,  275,  276,  281,  282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради від 01.07.2021 вих.№267/01 (вх. суду від 19.07.2021 №01-05/2435/21) -  залишити  без задоволення.
2.  Рішення Господарського суду Тернопільської області  від  07.06.2021  у справі  № 921/141/21   -залишити  без змін.
3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Головуючий суддя                                                              Т.Б. Бонк
суддя                                                                                  С.М. Бойко  
суддя                                                                                  Г.Г. Якімець