КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
           Справа № 757/13017/20-ц                                    Головуючий у 1 інстанції: Литвинова І.В.
Провадження № 22-ц/824/1646/2022                               Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 січня 2022 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Мельника Я.С., Верланова С.М.,
секретар                                        Кибукевич О.Є.,
 
розглянувши апеляційні скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. та Роменської Євгенії Павлівни, яка діє від імені та в інтересах Головного управління національної поліції в Київській області,  на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області, Головного управління національної поліції в Київській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури,-
 
в с т а н о в и в:
 
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області, Головного управління національної поліції в Київській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури.Зазначив, що він незаконно перебував під кримінальним переслідуванням з 29 березня 2018 року по 20 березня 2019 року, з них 4 дні був позбавлений волі - перебував під вартою з 29 березня 2018 року до 02 квітня 2018 року. На момент затримання та поміщення до слідчого ізолятора він працював на посаді доцента Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова, де отримав у березні 2018 року заробітну плату у розмірі 1 413,35 грн. До участі у кримінальному провадженні були залучені його захисники - адвокати Баховський М.М., Славянін М.О. і Чумак В.В. За надання правової допомоги він сплатив 606 000,00 грн. адвокату Баховському М.М., 232 200,00 грн. адвокату Славяніну М.О. та 135 000,00 адвокату Чумаку В.В.. 18 лютого 2020 року він звернувся із заявою до Офісу Генерального прокурора про визначення за рахунок коштів Державного бюджету України розміру майнової шкоди, завданої незаконними діями органів досудового   слідства та прокуратури  відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У відповідь на свою заяву він отримав лист від 02 березня 2020 року, згідно змісту якого Офіс Генерального прокурора розмір майнової шкоди не визначив.
Позивач  ОСОБА_1 просить стягнути з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 973 876,90 грн., яка складається з майнової шкоди у розмірі 973 200,00 грн., які були сплачені адвокатам за надання правової допомоги у межах кримінального провадження № 12014110130000360, а також 676, 90 грн. втраченого заробітку.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію матеріальної шкоди у розмірі 973 200,00 грн. шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. та представник Головного управління національної поліції в Київській області  подали апеляційні скарги.
Просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а встановлення розміру витрат та грошових коштів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Визначення судом першої інстанції розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні не відповідає положенням ст. ст. 3, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та п.п. 11, 12 Положення про застосування вказаного Закону. У порушення положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів та розрахунків витрат, що підтверджують конкретний обсяг наданих адвокатами Баховським М.М., Салвяніним М.О. та Чумаком В.В. послуг, безпосередній зміст кожної з наданих ними послуг та доказів на підтвердження обсягу витрат часу кожного з адвокатів на надання конкретного виду правової допомоги у кримінальному провадженні. В апеляційній скарзі представник Головного управління національної поліції в Київській області зазначив, що  Головне управління національної поліції в Київській області  не є уповноваженим органом  на визначення розміру завданої позивачу моральної шкоди, оскільки кримінальне  провадження  щодо ОСОБА_1 було закрите постановою Генеральної прокуратури України. Головне управління національної поліції в Київській області не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 , оскільки підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначена за Головним слідчим управлінням Національної поліції України. 
 В апеляційній інстанції представники Київської обласної прокуратури та Головного управління національної поліції в Київській області  підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судове засідання  представник Державної казначейської служби України не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Слідчим управлінням ГУ НП в Київській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України, про підозру у вчиненні яких 29 березня 2018 року повідомлено ОСОБА_1 (а. с. 7 т. 1).
Процесуальне керівництво даного кримінального провадження здійснювала Прокуратура Київської області.
29 березня 2018 року ОСОБА_1 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України як особа, яка підозрюється у вчиненні злочинів, у кримінальному провадженні № 12014110130000360 (а. с. 4-6 т. 1).
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року у справі № 761/11474/18 ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб та альтернативний захід - застава у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму, передбачених КПК України, що складає 881 000,00 грн. (а. с. 7-10 т. 1).
02 квітня 2018 року за ОСОБА_1 сплачено заставу у визначеному ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року розмірі та звільнено з-під варти (а. с. 11 т. 1).
Отже, ОСОБА_1 4 дні перебував під вартою - з 29 березня 2018 року до 02 квітня 2018 року.
В подальшому кримінальне провадження № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року було передано за підслідністю до Головного слідчого управління Національної поліції України. 
Постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України від 20 березня 2019 року було закрито кримінальне провадження № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року у частині підозри ОСОБА_1 та інших осіб у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 КК України  на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливості їх отримати (а. с. 12-18 т. 1).
Постановою від 20 березня 2019 року скасовано арешт майна, у тому числі накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Є. О. від 05 квітня 2018 року у справі № 761/12114/18 на майно ОСОБА_1 .
На час затримання та перебування під вартою ОСОБА_1 обіймав посаду доцента  Національного педагогічного університету ім.М.П. Драгоманова. Відповідно до довідки про доходи за вих. № 152 від 10 квітня 2018 року, у березні 2018 року позивачу було нараховано дохід у розмірі 1 413,35 грн. (а.с. 19 т. 1).
З метою захисту у кримінальному провадженні № 12014110130000360, ОСОБА_1 29 березня 2018 року уклав договір (угоду) про надання правової допомоги з адвокатом Баховським М.М. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 486 від 12 травня 2009 року, видане Житомирською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури), відповідно до пункту 3.2 якого позивач зобов`язався здійснити виплату адвокату гонорару за надання юридичних послуг. Захист здійснювався також на підставі ордеру серії КС № 398052 від 29 березня 2018 року (а. с. 20, 21 т. 1).
Актом приймання-передачі від 20 березня 2019 року ОСОБА_1 та адвокат Баховський М.М. узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань, згідно з договором про надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року. Пунктом 2, 3 акту сторони узгодили ціну 1 години правової допомоги у розмірі 6 000,00 грн., яка була надана у слідчих діях протягом 36 год., у судових засіданнях 15 год., виразилася у підготовці клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів захисту протягом 50 год., тобто протягом 101 грн. на загальну суму 606 000, 00 грн.  (а. с. 22 т. 1).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 99 від 20 березня 2019 року, ОСОБА_1 сплатив адвокату Баховському М.М., згідно  договору про надання правової допомоги та акту приймання-передачі від 20 березня 2019 року 606 000,00 грн. (а. с. 23 т. 1).
Також 29 березня 2018 року ОСОБА_1 уклав договір про надання професійної допомоги з адвокатом Славяніним М.О. (свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/1337 від 31 січня 2018 року, видане Радою адвокатів Закарпатської області), відповідно до умов якого позивач зобов`язався здійснити виплату адвокату гонорару за надання юридичних послуг. Представництво здійснювалося на підставі ордеру серії ЗР № 43758 від 31 березня 2018 року (а. с. 24, 25 т. 1).
Згідно  акту приймання-передачі від 20 березня 2019 року ОСОБА_1 та адвокат Славянін М.О. узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року. Пунктом 2, 3 акту сторони узгодили ціну 1 години правової допомоги у розмірі 2 700, 00 грн, яка була надана у слідчих діях протягом 36 год., у судових засіданнях 10 год., виразилася у підготовці клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів захисту протягом 40 год., тобто протягом 86 год на загальну суму 232 200, 00 грн. (а. с. 26 т. 1).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 01 від 20 березня 2019 року, ОСОБА_1 сплатив адвокату Славяніну М.О. згідно  договору та акту приймання-передачі від 20 березня 2019 року 232 200, 00 грн. (а. с. 27 т. 1).
ОСОБА_1 також 24 січня 2018  року уклав договір про надання професійної допомоги з адвокатом Чумаком В.В.(свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5947/10 від 09 лютого 2017 року, видане Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області), відповідно до пунктів 4.1 якого порядок та розміри оплати послуг адвоката визначаються сторонами за домовленістю. Представництво ОСОБА_1 здійснювалося адвокатом Чумаком В.В. на підставі ордеру серії КС № 357359 від 24 січня 2018 року (а. с. 28-30 т. 1).
Відповідно до акту приймання-передачі від 20 березня 2019 року ОСОБА_1 та адвокат Чумак В.В. узгодили повне виконання адвокатом своїх зобов`язань, згідно з договором про надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року. Пунктом 2, 3 акту сторони узгодили ціну 1 години правової допомоги у розмірі 2 700,00 грн., яка була надана у слідчих діях протягом 28 год., у судових засіданнях 7 год., виразилася у підготовці клопотань, скарг, апеляційних скарг, заяв, збирання доказів захисту протягом 15 год., тобто протягом 50 год. на загальну суму 135 000, 00 грн. (а. с. 31 т. 1).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 20 березня 2019 року, ОСОБА_1 сплатив адвокату Чумаку В.В. згідно  договору та акту приймання-передачі від 20 березня 2019 року 135 000,00 грн. (а. с. 32 т. 1).
18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою, в якій просив у порядку та спосіб, передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначити розмір майнової шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури у сумі 973 876,90 грн., відшкодування якої здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (а.с. 33 т. 1).
Листом Офісу Генерального прокурора від 02.03.2020 року заява ОСОБА_1 переадресована за належністю  до Головного слідчого управління Національної поліції України, про що повідомлено заявника. (а. с. 34 т. 1).
Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнув з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України грошову компенсацію матеріальної шкоди у розмірі 973 200,00 грн. шляхом списання вказаної суми з Єдиного казначейського рахунку. У задоволенні позовних вимог про  стягнення втраченого заробітку суд відмовив.
З рішенням суду першої інстанції     апеляційний погодитися не може. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду».
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку: постановлення виправдувального вироку суду;  встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; постановлення виправдувального вироку суду.
Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Частиною 1 ст. 11 Закону передбачено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.
Відповідно до положень ст. 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц та від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону. Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України, ст. ст. 4, 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду» відповідачем в таких справах має бути держава в особі органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, які і визначають розмір відшкодовуваної шкоди, про що виносять відповідну постанову (ухвалу).
Позивач ОСОБА_1 визначив відповідачами Державну казначейську службу України, Прокуратуру Київської області та Головне управління національної поліції в Київській області.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до листів Слідчого управління Головного управління національної поліції в Київській області №3176/109/24/25-2020 від 12 травня 2020 року та № 24/18-3271 від 12 травня 2020 року згідно постанови заступника Генерального прокурора України від 24 січня 2019 року підслідність у кримінальному провадженні  № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року визначена за Головним слідчим управлінням Національної поліції України, всі матеріали кримінального провадження перебувають за місцезнаходженням органу досудового розслідування - Головного слідчого управління Національної поліції України.
Кримінальне провадження № 12014110130000360 від 29 січня 2014 року у частині підозри відносно ОСОБА_1 було закрите на підставі постанови Заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України від 20 березня 2019 року, а не прокурором Прокуратури Київської області  (а.с. 68, 69 т. 1).
Відтак, Головне управління національної поліції в Київській області та Прокуратура Київської області не є уповноваженими органами на визначення розміру завданої позивачеві майнової шкоди, а відповідно, не можуть бути належними відповідачами в даній справі. 
Позовних вимог до належних відповідачів Головного слідчого управління Національної поліції України та Генеральної прокурори України ОСОБА_1  не заявляв.
Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції представники Головного управління національної поліції в Київській області та Прокуратури Київської області неодноразово звертали увагу на те, що Головне управління національної поліції в Київській області та Прокуратура Київської області не є належними відповідачами в даній справі. ОСОБА_1   заяви про заміну відповідачів на належних або про залучення до участі в справі співвідповідачів не подавав. 
Враховуючи вищевикладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення заявлених до Головного управління національної поліції в Київській області та Прокуратури Київської області позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури.
Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові  ОСОБА_1 .  
  
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційні скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. та Роменської Євгенії Павлівни, яка діє від імені та в інтересах Головного управління національної поліції в Київській області, задовольнити.
Скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області, Головного управління національної поліції в Київській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури.
  Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 20 січня 2022 року. 

Суддя-доповідач                                                         Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Мельник Я.С.
 
                                                                                 Верланов С.М.