?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року 
м. Київ

cправа №  911/672/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Уркевич В. Ю.- головуючий, Чумак Ю. Я., Могил С. К.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук О. І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 (головуючий суддя Скрипка І. М., судді Михальська Ю. Б., Тищенко А. І.) та рішення Господарського суду Київської області від 16.07.2021 (суддя Заєць Д. Г.) у справі
за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави
до - 1) Миронівської міської ради, 2) Селянського (фермерського) господарства Мальованого Василя Володимировича
про визнання недійсним рішення сесії та договору емфітевзису земельної ділянки,
за участю представників:
прокурора - Шекшеєвої В. С.,
відповідача-1 - не з`явився,
відповідача-2 - Кобилянського В. А. (адвокат).

СУТЬ СПОРУ
1.          Рішеннями Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області (далі - Потіцька сільрада) надано земельні ділянки в користування Селянському (фермерському) господарству Мальованого Василя Володимировича (далі - СФГ Мальованого В. В.).
2.          На підставі вказаних рішень між Потіцькою сільрадою та                            СФГ Мальованого В. В. укладено договори оренди та емфітевзису.
3.          Заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області (далі - прокурор) звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсними рішень Потіцької сільради та договору емфітевзису.
4.          Рішенням суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено з мотивів пропуску позовної давності. Постановою суду апеляційної інстанції мотивувальна частина рішення місцевого господарського суду змінена та відмовлено в позові з підстав його необґрунтованості. Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
5.          Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з такого.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
6.          У березні 2019 року прокурор в інтересах держави звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Потіцької сільради,             СФГ Мальованого В. В. в якому просив:
-          визнати поважними причини пропуску позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити строки, захистивши право;
-          визнати недійсним рішення сесії Потіцької сільради від 02.04.2004             № 87-12-24 в частині надання СФГ Мальованого В. В. в оренду земельної ділянки площею 19,7 га та рішення сесії Потіцької сільради від 25.12.2015 № 29-03-VІІ в частині продовження терміну дії договору емфітевзису земельних ділянок з кадастровими номерами 3222985900:03:001:0170, 3222985901:01:001:0620, 3222985900:03:001:0162;
-          визнати недійсним договір емфітевзису земельних ділянок з кадастровими номерами 3222985900:03:001:0170, 3222985901:01:001:0620, 3222985900:03:001:0162 площею 18,7 га, укладений 01.02.2016 між Потіцькою сільрадою та СФГ Мальованого В. В.
7.          Позов обґрунтовано тим, що зазначені рішення Потіцької сільради та укладені на їх підставі договори оренди та емфітевзису суперечать статті 14 Конституції України, статті 5 Земельного кодексу України, оскільки первинна передача земельної ділянки в оренду СФГ Мальованого В. В. на підставі рішень Потіцької сільради відбулась з порушенням вимог частини третьої статті 124 Земельного кодексу України та статті 20 Закону України «Про землеустрій», частини четвертої статті 15 Закону України «Про оренду землі».
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
8.          Кагарлицькою місцевою прокуратурою Київської області під час опрацювання договорів оренди земельних ділянок, укладених на території Миронівського району, виявлено порушення вимог земельного законодавства. Зокрема встановлено, що рішенням сесії Потіцької сільради від 02.04.2004           № 87-12-24 надано в оренду СФГ Мальованого В. В. земельну ділянку в розмірі 19,7 га для товарного сільськогосподарського виробництва строком на 1 рік із земель, призначених під забудову.
9.          У подальшому рішенням сесії Потіцької сільради від 10.07.2006 №16-02-V СФГ Мальованого В. В. надано в оренду земельну ділянку площею 13,7 га для товарного сільськогосподарського виробництва строком на 1 рік із земель, призначених під забудову села.
10.          Крім того, на підставі рішень сесії Потіцької сільради від 24.10.2007       №99-13-V, від 10.12.2010 № 15-02-VI, від 15.12.2011 № 69-11-VI, від 25.12.2015      № 29-03-VII продовжено СФГ Мальованого В. В. термін дії договорів оренди земельних ділянок площею 13,7 га та 19,7 га в межах населеного пункту для вирощування сільськогосподарських культур із земель, призначених для розширення меж населеного пункту.
11.          Указані рішення сесії Потіцької сільради та укладені на їх підставі договори оренди та емфітевзису земельних ділянок, на думку прокурора, суперечать статті 14 Конституції України та статті 5 Земельного кодексу України, оскільки первинна передача земельної ділянки в оренду суб`єкту господарювання -                                       СФГ Мальованого В. В. проведена рішеннями сесії Потіцької сільради від 02.04.2004 № 87-12-24 з порушенням вимог частини третьої статті 124 Земельного кодексу України (у редакції від 01.01.2004) та статті 20 Закону України «Про землеустрій», зокрема, без проведення в обов`язковому порядку землеустрою та без розроблення відповідного проекту відведення земельної ділянки. 
12.          Згідно з пунктом 2 договору оренди від 11.05.2004 № 4 в оренду                                              СФГ Мальованого В. В. передається земельна ділянка площею 19,7 га із земель, призначених під забудову села про що також зазначено у відповідних рішеннях Потіцької сільради.
13.          До договору оренди землі від 11.05.2004 № 4 долучено лише акт приймання-передачі об`єкта оренди. План або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), які є невід`ємною частиною договору оренди відповідно до приписів частини четвертої статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 01.01.2004) до вказаного договору не долучались.
14.          Письмових пояснень та відповідних доказів стосовно наявності плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акта визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) суду не надано. Потіцькою сільрадою зазначений факт не спростовано, а лише у запереченнях зазначено, що додатки до договору оренди не збереглись та їй не відомо, чи вони взагалі долучались до договору оренди.
15.          За приписами статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 01.01.2004) істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.
16.          Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4- 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.
17.          Тому, на думку прокурора, з 2004 року СФГ Мальованого В. В. використовує зазначені спірні земельні ділянки на території Потіцької сільради з порушенням вимог Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про землеустрій».
18.          Відповідно до рішення Потіцької сільської ради від 10.12.2010 № 15-02-VІ вирішено надати земельні ділянки в користування СФГ Мальованого В. В. в розмірі 13,7 га із земель, які знаходяться в межах населеного пункту, призначені під розширення села, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 1 рік. У пункті 3 вказаного рішення зазначено про укладення договору емфітевзису.
19.          На виконання рішення Потіцької сільської ради від 10.12.2010 № 15-02-VІ між відповідачами укладено договір емфітевзису від 15.12.2010 № 12, згідно з пунктом 2.1 якого в користування передається земельна ділянка (землі комунальної власності) площею 13,7 га (землі під розширення меж населеного пункту, рілля); мета використання: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
20.          У подальшому рішенням сесії Потіцької сільради від 25.12.2015 №29-03-VІІ                  СФГ Мальованого В. В. продовжено термін дії договору емфітевзису земельних ділянок загальною площею 18,7 га в межах населеного пункту із земель, призначених для розширення меж населеного пункту для вирощування сільськогосподарських культур. На підставі рішення сесії Потіцької сільради від 25.12.2015 № 29-03-VІ між Потіцькою сільрадою та СФГ Мальованого В. В. 01.02.2016 укладено договір про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) загальною площею      18,7 га, що розташовані на території Потіцької сільради в межах населеного пункту с. Потік Миронівського району Київської області з кадастровими номерами: 3222985900:03:001:0170, 3222985901:01:001:0620, 3222985900:03:001:0162. 
21.          На підставі зазначеного договору емфітевзису приватним нотаріусом Миронівського районного територіального округу Шепітько Валентиною Василівною (далі - приватний нотаріус Шепітько В. В.) внесено відомості від 21.02.2016 за № 28360529 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права емфітевзису земельної ділянки площею 5,6 га, розташованої на території Потіцької сільради з кадастровим номером 3222985900:03:001:0162 строком на 1 рік; внесено відомості від 21.02.2016 за № 28360449 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права емфітевзису земельної ділянки площею 5,3 га, розташованої на території Потіцької сільради з кадастровим номером 3222985900:03:001:0170 строком на 1 рік; внесено відомості від 21.02.2016 за № 28360347 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію іншого речового права - права емфітевзису земельної ділянки площею 7,8 га, розташованої на території Потіцької сільради з кадастровим номером 3222985901:01:001:0620 строком на 1 рік. 
22.          У подальшому рішенням сесії Потіцької сільради від 12.01.2018                     № 193-21-VІІ у зв`язку із закінченням строку договору емфітевзису                       СФГ Мальованого В. В. продовжено строк дії договору емфітевзису загальною площею 18,7 га на 15 років.
23.          На підставі зазначеного рішення 01.02.2018 року Потіцькою сільрадою та               СФГ Мальованого В. В. внесено зміни до договору емфітевзису від 01.02.2016, зокрема до пункту 2.2, та продовжено строк його дії на 15 років. Приватним нотаріусом Шепітько В. В. на підставі заяв, поданих ОСОБА_1 01.02.2018, внесені зміни до записів про речове право на нерухоме майно за № 28360347,                                  № 28360449 та № 28360529 щодо продовження строку дії права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на 15 років. 
24.          Укладений 01.02.2016 на підставі рішення сесії Потіцької сільради від 25.12.2015 № 29-03-VІI, зі змінами, внесеними рішенням від 12.01.2018                  № 193-21-VІІ, між Потіцькою сільрадою та СФГ Мальованого В. В. договір емфітевзису щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3222985900:03:001:0170, 3222985901:01:001:0620, 3222985900:03:001:0162, площею 18,7 га на території Потіцької сільради, на думку прокурора, є незаконним.
Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій
25.          Рішенням Господарського суду Київської області від 16.07.2019 в задоволенні позову відмовлено.
26.          Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржувані прокурором рішення Потіцької сільради підлягають визнанню судом недійсними, оскільки вони прийняті з порушенням порядку передачі земельних ділянок, визначеного частиною третьою статті 124 Земельного кодексу України, статтею 20 Закону України «Про землеустрій», статтею 15 Закону України «Про оренду землі». У зв`язку з визнанням недійсним рішення Потіцької сільради від 25.12.2015 № 29-03-VII укладений на підставі такого рішення договір емфітевзису від 01.02.2016 також підлягає визнанню недійсним. 
27.          Звідси місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, які однак не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позовної давності.
28.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції шляхом викладення її в редакції даної постанови.
29.          Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги прокурора є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню, що виключає застосування позовної давності у даній справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
30.          У жовтні 2021 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга скаржника, в якій скаржник просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи касаційної скарги та заперечень на неї
31.          Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
32.          На обґрунтування підстави касаційного оскарження прокурор посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема положення статті 20 Закону України «Про землеустрій», статті 15 Закону України «Про оренду землі», статей 116, 124, 134, 135 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не дотримано норми процесуального законодавства, зокрема, статей 73, 76- 79, 86, 91 Господарського процесуального кодексу України.
33.          Скаржник також зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г щодо продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) виключно на земельних торгах в силу вимог частини другої статті 124, частини першої статті 134 та частини першої, другої статті 135 Земельного кодексу України; від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 щодо початку перебігу позовної давності; від 25.01.2019 у справі № 826/382/18, від 13.03.2019 у справі № 826/11708/1, від 15.07.2021 у справі № 840/3368/18, відповідно до яких формальні неточності не можуть бути, за загальним правилом, самостійною підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єктів владних повноважень.
34.          СФГ Мальованого В. В. направило до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.
35.          Миронівська міська рада, яка є правонаступником Потіцької сільради, правом на подання письмового відзиву на касаційну скаргу, передбаченого статтею 295 Господарського процесуального кодексу України, не скористалася.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
36.          Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
37.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення скаржника та представника СФГ Мальованого В. В., дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
38.          Прокурор у касаційній скарзі посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень було застосовано норми права без урахування правових висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц і від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г, від 25.01.2019 у справі № 826/382/18, від 13.03.2019 у справі № 826/11708/1 та від 15.07.2021 у справі № 840/3368/18.
39.          Суд касаційної інстанції зазначає, що згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
40.          Таким чином, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах.
41.          Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.
42.          Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
43.          При цьому на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).
44.          Так, у справі № 910/4528/15-г заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради (далі - Київрада) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагра» (далі - ТОВ «Вагра») з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Київради «Про передачу                 ТОВ «Вагра» земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі                   м. Києва»; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між відповідачами. Спір у справі виник за таких обставин. ТОВ «Вагра» придбало нерухоме майно, розташоване на землі комунальної власності, в подальшому ТОВ «Вагра» звернулося до Київради із заявою про надання в користування земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку, а Київрада своїм рішення надала таку земельну ділянку в оренду          ТОВ «Вагра». Рішенням суду першої інстанції, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г, рішення Київради було визнано незаконним та скасоване, а також визнано недійсним договір оренди земельної ділянки. Підставами для задоволення позову стало те, що оскаржуваним рішенням Київрада незаконно об`єднала в одне ціле земельну ділянку для нового будівництва та земельну ділянку для обслуговування та експлуатації житлового будинку. Натомість Київрада була зобов`язана надати ТОВ «Вагра» без проведення земельних торгів лише частину земельної ділянки, необхідну для обслуговування та експлуатації нерухомого майна, а інша частина, призначена для нового будівництва, мала бути передана при проведенні земельних торгів.
45.          Водночас у справі № 911/672/19 прокурор оскаржує рішення Потіцької сільради про надання в оренду земельної ділянки та про продовження договору емфітевзису, а також договір емфітевзису, укладеного між Потіцькою сільрадою та СФГ Мальованого В. В. 
46.          Правовідносини у справах № 910/4528/15-г та № 911/672/19, незважаючи на те, що виникли щодо права користування земельними ділянками, не є подібними за змістом з огляду на таке. 
47.          Скаржник наводить постанову Верховного Суду від 09.02.2018 у справі                        № 910/4528/15-г, оскільки в ній міститься правовий висновок щодо продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) виключно на земельних торгах в силу вимог частини другої статті 124, частини першої статті 134 та частин першої, другої статті 135 Земельного кодексу України.
48.          Прокурор оскаржує рішення Потіцької сільради від 25.12.2015 № 29-03-VІІ в частині продовження терміну дії договору емфітевзису земельних ділянок з кадастровими номерами 3222985900:03:001:0170, 3222985901:01:001:0620, 3222985900:03:001:0162 СФГ Мальованого В. В.
49.          Натомість суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вказане рішення Потіцької сільради не підлягає визнанню недійсним з підстав, наведених прокурором, оскільки вказаним рішенням продовжувався договір емфітевзису, укладений на підставі рішення Потіцької сільради від 10.12.2010        № 15-02-VI, що не свідчить про нову передачу права на земельну ділянку та виключає застосування положень статті 134 Земельного кодексу України.
50.          Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, а касаційна скарга не містить доводів на його спростування, та зазначає, що в даній справі не підлягають застосуванню як положення частини другої статті 124 Земельного кодексу України, яка регулює порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, та не стосується правовідносин щодо користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), так і статті 135 Земельного кодексу України, яка встановлює порядок проведення земельних торгів.
51.          Таким чином, посилання скаржника на правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г, не може бути підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки він стосується положень частини другої статті 124, статті 134 та статті 135 Земельного кодексу України, які не підлягають застосуванню до правовідносин у цій справі № 911/672/19.
52.          Суд касаційної інстанції також зазначає, що посилання скаржника на постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі                         № 469/1203/15-ц, від 20.06.2018 у справі № 697/2751/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 щодо початку перебігу позовної давності не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у справі № 911/672/19 відсутнє порушене право, на захист якого пред`явлено позов у даній справі, та вимоги прокурора задоволенню не підлягають через їх необґрунтованість, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.
53.          При цьому суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палат Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, на яку посилається скаржник в касаційній скарзі, та зазначив, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
54.          Скаржник в касаційній скарзі також посилається на постанови Верховного Суду від 25.01.2019 у справі № 826/382/18, від 13.02.2019 у справі                           № 826/11708/1, від 15.07.2021 у справі № 840/3368/18 щодо того, що формальні неточності не можуть бути, за загальним правилом, самостійною підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єктів владних повноважень.
55.          Так, у справі № 826/382/18 предметом позову була вимога про скасування доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про вжиття заходів з демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, які належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю. Правовідносини у даній справі виникли щодо демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою та скасування доручення про такий демонтаж.
56.          Колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу на те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня постанова Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/11708/1, натомість наявна постанова від 13.02.2019 у справі № 826/11708/17.
57.          При цьому у справі № 826/11708/17 Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в якому просило: визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства, результати якої оформлено відповідними актами; визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Сумській області; визнати протиправними дії щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що перевірку проведено з порушенням статей 4- 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», що свідчить про протиправність оскаржуваних припису та протоколу про адміністративне правопорушення.
58.          В Єдиному державному реєстрі судових рішень замість постанови від 15.07.2021 у справі № 840/3368/18, як помилково зазначив скаржник, оприлюднена постанова від 15.07.2021 у справі № 0840/3368/18.
59.          Так, у справі № 0840/3368/18 Національний природний парк «Великий Луг» звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати припис про усунення порушень законодавства України; визнати протиправним та скасувати розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок невикористання за цільовим призначенням земельної ділянки.
60.          Натомість у справі № 911/672/19 правовідносини виникли щодо надання права користування земельною ділянкою та не стосуються демонтажу нерухомого чи іншого майна, а також оскарження результатів перевірок відповідних контролюючих органів.
61.          Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини у справі № 911/672/19 та у справах № 826/382/18,                                      № 826/11708/17, № 0840/3368/18 не є подібними за змістом, а отже, посилання скаржника на постанови Верховного Суду у вказаних справах не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
62.          За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
63.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
64.          Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
65.          Зважаючи на викладене, касаційну скаргу скаржника необхідно залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Щодо судових витрат
66.          З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги                   без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:
1.          Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення. 
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 у справі № 911/672/19 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      В. Ю. Уркевич

Судді:                                                                                 Ю. Я. Чумак

                                                                                                    С. К. Могил