Номер провадження: 22-ц/813/2148/22 
Номер справи місцевого суду: 496/2033/20
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря - Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 , звернулась до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення позивача в житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; та зобов`язати відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги вмотивовано тим, що згідно договору дарування від 11.07.2000 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані: позивач - ОСОБА_2 , відповідач (мати позивача) - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідачі: мати позивача - ОСОБА_1 та рідна сестра - ОСОБА_3 чинять перешкоди в користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач була вимушена підписати договір оренди приміщення від 13.09.2019 року. Згідно довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно позивач немає свого житла. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 є єдиним законним місцем проживання позивача. Позивачу чинять перешкоди в користуванні будинком, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення - задоволено.
Усунуто перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язано відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 и, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 840,80 грн. 
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення - залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

11 січня 2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року, відповідно до якої апелянт просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що при ухваленні рішення судом було допущено порушення норм матеріального права та процесуального права, що в подальшому призвело до ухвалення незаконного рішення.
При цьому апелянт вказує на те, що судом першої інстанції було ухвалено рішення під час дії карантину та не враховано похилий вік позивача, не з`ясовано причини відсутності та те, що позивач перебувала на амбулаторному лікуванні.
ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуваним рішенням було грубо порушено її право власності, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо права користування позивачем спірним приміщенням, оскільки позивач там не проживає більше 10 років.
Апелянт наголошує, що є єдиним власником спірного будинку та сплачує всі комунальні послуги та витрати на ремонт на утримання будинку протягом десяти років.
Наголошує, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував реальне місце мешкання ОСОБА_6 .
Відзиву на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.01.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Кравцову Наталію Михайлівну на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.
25 лютого 2021 року ОСОБА_1 подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені у вище вказаній ухвалі.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Кравцову Наталію Михайлівну на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення було відкрито.
Ухвалою від 04 березня 2021 року справу було призначено до розгляду.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.
Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 11.07.2000 року.
В даному будинку зареєстровані: позивач - ОСОБА_2 , відповідач (мати позивача) ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , що підтвердується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та прописки) вих. №979 від 03.07.2018 року, довідками №1243 та №1244 від 05.07.2019 року виданими виконавчим комітетом Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області.
Позивач проходить медичне обстеження за місцем реєстрації, що підтверджується декларацією №0001-Х1ММ-МР00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.
Відповідно до відповіді голови Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області на усне звернення ОСОБА_6 від 04.11.2019 року № 01-11-648, було узгоджено проведення обстеження на 18.10.2019 року на 17:00. Для проведення обстеження був запрошений депутат ОСОБА_8 , який відмовився бути присутнім за станом здоров`я. Був присутнім депутат районної ради ОСОБА_9 . Акт обстеження провести не було можливим оскільки господарка ОСОБА_10 в присутності доньки ОСОБА_11 та онука ОСОБА_12 закрили ворота та не надали можливості провести обстеження та спростувати або підтвердити ті чи інші ствердження ОСОБА_6 .
Позивач зверталась до голови Хлібодарської селищної ради, депутата Ткаченко Д.Г. та депутата ОСОБА_8 , щодо перешкод в користуванні будинком, згідно заяв від 23.03.2018 року, 19.03.2018 року, 18.10.2019 року.
Згідно відповіді з Біляївського відділу поліції від 10.04.2019 року відповідачі не пускали позивача до будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина
застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України).
Задовольняючи позов, усуваючи перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення  ОСОБА_2  в житловий будинок, який розташований за адресою:  АДРЕСА_1 та зобов`язано  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3  не чинити перешкоди  ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позову та доведеності заявлених вимог, наявності підстав для захисту порушеного права.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону або за рішенням суду.
Згідно ст.383 ЦК України (в редакції на момент звернення позивача до суду) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
За положеннями ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Отже, наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, визначено право члена сім`ї власника житлового приміщення, який проживає разом з власником у цьому приміщенні, на користування житловим приміщенням.
Колегія суддів вважає, що оскільки позивач, як член сім`ї відповідача, на законних підставах вселився у спірну квартиру, зареєструвався у встановленому законом порядку, то він набув право користування цим жилим приміщенням.
Перевіряючи оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог про вселення до квартири, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У разі виникнення спору між власником та членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення його права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Статтею 402 ЦК України визначено джерела встановлення сервітуту, який може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Тобто сервітут не виникає з будь-яких правовідносин з приводу користування нерухомим майном, в даному випадку будинком, а має бути встановлений у законний спосіб. Саме по собі вселення у будинок не тягне виникнення у такої особи сервітутного права на це майно в розумінні закону, який і не містить норми права про виникнення в цих осіб саме сервітуту на житло.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Слід зазначити, домовленість між сторонами з приводу порядку володіння та користування спірним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами не досягнута.
Між сторонами виникла конфліктна ситуація з приводу користування спільним нерухомим майном, яку сторони не можуть вирішити мирним шляхом.
Доказів на підтвердження факту не проживання ОСОБА_6 у будинку без поважних причин матеріали справи не містять.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 , пославшись на їх доведеність та обґрунтованість
Доводи апеляційної скарги про те, що вона є людиною похилого віку та хворіла день розгляду справи, у зв`язку з чим не змогла скористатись своїми правами, як відповідача по справі, передбачених нормами цивільно-процесуального законодавства, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідачка не була позбавлена можливості надати свої пояснення та докази при перегляді заочного рішення суду, а також при розгляді справи в суді апеляції інстанції, проте, своїм правом не скористалась.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач десять років назад добровільно покинув спірне житло, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що доказ, на який ОСОБА_1 посилається, зокрема на довідку № 375 щодо перебування на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря з 08.10.2020 року по 18.10.2020 року, не має істотного значення для правильного вирішення справи та не може вплинути на ухвалене заочне рішення.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України не виявлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Кравцову Наталію Михайлівну - залишити без задоволення.
Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення-залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24 січня 2022 року.
Головуючий:                                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                                                   А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе