ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 січня 2022 року           справа №418/1361/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гаврищук Т.Г., Гайдара А.В.,  
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України  на рішення Міловського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року у справі  № 418/1361/21 (головуючий І інстанції Чехов С.І. ) за позовом   ОСОБА_1  до  начальника відділу прикордонної служби “Мілове” імені Віктора Банних майора Волобуєва Владислава Володимировича ,  Інспектора прикордонної служби, начальник СП групи АЮД ВПС "Мілове" ім. Віктора Банних Масюкова Дениса Валерійовича ,  Луганського прикордонного загону ім.Героя України Євгенія Пікуса про визнання неправомірними дії службових осіб та скасування постанови № 140601 від 20.05.2021 року про адміністративне правопорушення ,- 

                                                      УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати незаконними дії інспектора прикордонної служби, начальника СП групи АЮД впс «Мілове» ім. В.Банних Масюкова Дениса Валерійовича, щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення СхРУ№275885 відносно ОСОБА_1 ;
скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №140601 від 20.05.2021 року винесену начальником відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних Луганського прикордонного загону ім. Героя України Євгенія Пікуса майором Волобуєвим Владиславом Володимировичем щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 202 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю подій. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові не зазначено доказів на підтвердження, що позивач дійсно рухався по вказаній в постанові дорозі, яка відсутня в реєстрі автомобільних доріг України та саме на відстані 50 метрів від лінії державного кордону України. Відповідачем не були прийняті до уваги під час розгляду справи пояснення позивача. 
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення містить недостовірні відомості щодо часу вчинення правопорушення, а також складений з порушення строків, що не відповідає вимогам ст. 254 КУпАП. 
Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року позов задоволено. 
Визнано незаконними дії інспектора прикордонної служби, начальника СП групи АЮД ВПС «Мілове» імені Віктора Банних Масюкова Дениса Валерійовича, щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення СхРУ № 275885 відносно ОСОБА_1 .
Скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення № 140601 від 20.05.2021 року винесену начальником відділу прикордонної служби «Мілове» імені Віктора Банних Луганського прикордонного загону імені Героя України Євгенія Пікуса майором Волобуєвим Владиславом Володимировичем, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Вирішено питання судових витрат. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Скоєння позивачем правопорушення підтверджено рапортом заступника начальника відділу прикордонної служби «Мілове» ім. Віктора Банних підполковника Віктора Гардийчука, протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом про адміністративне затримання та поясненнями позивача. 
Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження належності транспортного засобу ВАЗ 21213 до техніки та обладнання для агропромислового комплексу, задіяних у проведення сільськогосподарських робіт та обліку його центральним органом виконавчої влади, що реалізує  державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. 
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . (а.с.7-11)
За витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є головою фермерського господарства «Плахутін І.А.» (а.с.18)
Відповідно до договору оренди землі №б/н від 15 квітня 2021 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем фермерського господарства «Плахутіним А.І.» в особі голови ФГ Плахутіна А.І., орендар ОСОБА_1 прийняв у оренду земельну ділянку загальною площею 5.6300гектарів.(а.с.19-25).
Відповідно до протоколу про адміністративне затримання від 18.05.2021 позивача було затримано терміном на 3 доби з метою встановлення обставин правопорушення. (а.с.17)
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення СхРУ №275885 від 19.05.2021 та постанови про накладання адміністративного стягнення ОСОБА_1 18.05.2021 о 12 годині 50 хвилин було виявлено прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на території Міловської громади 50 метрів зліва від іпт 612 в напрямку населеного пункту Коліщатовка Російської Федерації - населений пункт Микільське Україна, який рухався по не зареєстрованій дорозі в межах прикордонної смуги, яка відсутня у реєстрі автомобільних доріг України, чим порушив вимоги п. 2.1 «Додаткових тимчасових обмежень у контрольованих прикордонних районів затвердженого наказом МВС України №1075 від 07.09.2015 року, а саме скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 202 КУпАП.(а.с.13-15)
Відповідно до копії письмових пояснень ОСОБА_1 , які надавалися відповідачу під час розгляду справи, 18.05.2021 року позивач знаходився на орендованій ним земельній ділянці та займався посівними роботами (а.с.16).
Суд першої інстанції. задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що  відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП. 
Оцінка суду. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
За приписами ст. 202 КУпАП порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду тягне за собою накладення штрафу на громадян від семи до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 2.1. «Додаткових тимчасових режимних обмежень у контрольованих прикордонних районах» затверджених Наказом МВС України №1075 від 30.09.2015 року зазначено. що у межах встановленої прикордонної смуги , визначених у підпункті 1 Додаткових тимчасових режимних обмежень в контрольованих прикордонних районах заборонити рух транспортних засобів (крім техніки та обладнання для агропромислового комплексу,задіяних у проведенні сільськогосподарських робіт) дорогами, які відсутні в реєстрах автомобільних доріг та ведуть до державного кордону, або на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон,контрольних пунктів в`їзду-виїзду та між населеними пунктами.
На підставі статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно статті 7 КУпАП  ніхто не може бути  підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4). 
Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України. Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів. 
На підставі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність,  яка  посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. 
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити
Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення свідчить, що позивача піддано адміністративному стягнення за ст. 202 КУпАП у виді штрафу у розмірі 170 грн, за те, що він на 18.05.2021 року о 12 год. 50 хв. . рухався по не зареєстрованій дорозі в межах прикордонної смуги, яка відсутня у реєстрі автомобільних доріг України, чим порушив вимоги п. 2.1 «Додаткових тимчасових обмежень у контрольованих прикордонних районів затвердженого наказом МВС України №1075 від 07.09.2015 року.
Доказами вчиненого позивачем адміністративного правопорушення визначено пояснення позивача та протокол відповідача СхРУ №275885 від 19.05.2021.
При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій з прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, дотримання порядку складання цієї постанови та ознайомлення з нею, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення,  а також доказів не підтвердження скоєння позивачем інкримінованого йому правопорушення (фото- чи відео зйомки , показань свідків тощо). 
Однак, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.
Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.
В  даній справі основним та єдиним доказом вчинення правопорушення позивачем є пояснення (протокол) зацікавленої особи - працівника прикордонного органу, а тому ці пояснення не можуть бути належними та допустимими доказами.
Є безпідставними доводи апелянта, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження належності транспортного засобу ВАЗ 21213 (Нива) до техніки та обладнання для агропромислового комплексу, задіяних у проведення сільськогосподарських робіт, оскільки позивач є орендарем-фермером земельної ділянки загальною площею 5.6300гектарів, що вимагає постійний огляд та контроль сільськогосподарських угідь, які знаходяться в безпосередній близькості з місцем, де було затримано ОСОБА_1 .
Таким чином,  доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та неправомірність притягнення  позивача до відповідальності за ст. 202 КУпАП.
На підставі частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення  є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, тому судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
На підставі наведеного, керуючись статями 205, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України  на рішення Міловського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року у справі  № 418/1361/21 – залишити без задоволення. 
Рішення Міловського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року у справі  № 418/1361/21 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 24 січня 2022 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 24 січня 2022 року.

Головуючий                                                                                           І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                 А.В. Гайдар