УХВАЛА

09 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 420/4260/21
адміністративне провадження № К/990/2915/22  
Cуддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді: Мацедонська В. Е.,
перевіривши касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі №420/4260/21 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської обласної прокуратури, в якому просив:
- визнати протиправним рішення керівника Одеської обласної прокуратури від 09.03.2021 року №07-34-21 щодо відмови внести зміни до наказу №1624к від 17 серпня 2020 року виконуючого обов`язки прокурора Одеської області "Про звільнення ОСОБА_1 ", з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1  статті 51 Закону України "Про прокуратуру"  з 20 серпня 2020 року на дату фактичного звільнення - 07 жовтня 2020 року;
- зобов`язати керівника Одеської обласної прокуратури змінити дату звільнення у наказі №1624к від 17 серпня 2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 , з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 20 серпня 2020 року на дату фактичного звільнення 07 жовтня 2020 року шляхом видання відповідного наказу;
- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру внести відповідні зміни щодо дати звільнення до трудової книжки.
29 червня 2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду відмовлено в задоволенні позову. 
11 листопада 2021 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року.
Ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Одеської обласної прокуратури щодо внесення змін до наказу №1624к від 17 серпня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" в частині дати звільнення - з 20 серпня 2020 року на 07 жовтня 2020 року.
Зобов`язано Одеську обласну прокуратуру змінити дату звільнення у наказі №1624к від 17 серпня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 , з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" - з 20 серпня 2020 року на дату 07 жовтня 2020 року шляхом видання відповідного наказу.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
На зазначену постанову суду апеляційної інстанції Одеською обласною прокуратурою подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 20 грудня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2021 року касаційну скаргу повернуто у зв`язку із відсутністю підстав на касаційне оскарження.
20 січня 2022 року касаційна скарга Одеської обласної прокуратури повторно надійшла на адресу Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим  статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені  КАС України  підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
У касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосував норми права, що полягає у неправильному тлумаченні положень частини статті 40 КЗпП України, частини 5 статті 51 Закону України "Про прокуратуру", абзацу 6 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України № 113-ІХ без урахування висновку викладеного у постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №807/211/17, від 31 січня 2018 року у справі №803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі №804/406/16, від 08 серпня 2019 року у справі № 813/150/16 щодо того, що під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавств, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Також скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21 вересня 2021 року та від 24 вересня 2021 року у справах №160/6204/20, № 200/5038/20-а, № 160/6596/20, №140/3790/19, № 280/4314/20, щодо неврахування судом апеляційної інстанції, що Закон №113-ІХ є спеціальним, а тому його положення мають застосовуватись при звільненні прокурора з посади. Однак, оскільки касаційна скарга не містить обґрунтування норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами, а також не конкретизовано які висновки судів попередніх інстанцій суперечать відповідній позиції Верховного Суду.
Проте, в касаційній скарзі, посилаючись на вказані постанови Верховного Суду, відповідач не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у зазначених справах, розглянутих Верховним Судом, є подібними з урахуванням предмета правового регулювання, обставин справи, а також умов застосування правових норм.
Крім того, слід зазначити, що предметом спору у справах № 560/4176/19, № 200/14545/19-а, №160/5937/20, №160/6204/20, №200/5038/20-а,  №160/6596/20, №140/3790/19. №280/4314/20, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурора та наказу про звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.
Натомість у цій справі позивач не оскаржує звільнення зі служби в органі прокуратури, не просить надавати правову оцінку передумовам та підставам його звільнення, а спірним є питання стосовно дати звільнення прокурора, якщо рішення про звільнення прийнято у період його тимчасової непрацездатності.
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Посилаючись на застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.
Слід зауважити, що Верховним Судом в ухвалі від 23 грудня 2021 року надавались обгрунтовані пояснення щодо вказаної скаржником підстави касаційного оскарження.
Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом1 частини четвертої статті 328 КАС України.
У тексті касаційної скарги заявник указує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме абзацу 6 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури.
При цьому, у тексті касаційної скарги скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13 жовтня 2021 року у справі № 560/4176/19, від 26 листопада 2021 року у справі № 200/14545/19-а, від 18 листопада 2021 року у справі № 160/5937/20, стосовно застосування абзацу 6 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Тобто, в першому випадку скаржник посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, та зазначає, що висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах - відсутній, у іншому випадку зазначає, що існує висновок Верховного Суду щодо питання застосування вищевказаної норми права».
Але такі підстави є взаємовиключними, та не можуть вважатись судом належним обгрунтуванням підстав касаційного оскарження.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.  
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі №420/4260/21 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.       

Суддя Верховного Суду                                                                                                                                          В. Е. Мацедонська