Номер провадження: 22-ц/813/10893/21 
Номер справи місцевого суду: 522/15037/15-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/15037/15-ц
Номер провадження: 22-ц/813/10893/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
- за участю секретаря судового засідання – Рибачук О.І.,

учасники справи: 
- заявник - ОСОБА_1 , 
- стягувач - ОСОБА_2 
- зацікавлена особа – Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою адвоката Волинець Володимира Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Чернявської Л.М. о 09 годині 27 хвилин 04 серпня 2021 року, про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, 

встановив:
2. Описова частина 
2.1 Короткий зміст скарги

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 522/15037/15-ц, виданий 04.10.2016 року Приморським районним судом м. Одеси, та який знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. (виконавче провадження ВП № 56863748).
ОСОБА_1 обґрунтовує свою заяву тим, що на момент переходу прав первісного кредитора ПАТ АБ «Порто-Франко» розглядався позов про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 157/1-11 від 20.04.2011 року в розмірі - 259 763, 59 гривень. Таким чином, повинна була відбутись заміна позивача з первісного кредитора на наступного. Оскільки це не відбулось то відповідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2016 року було ухвалене на користь неналежного позивача (Т. 3, а. с. 2 – 3).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Ухвала суду мотивована тим, що 17 березня 2020 року від Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича до суду надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 56863748 від 13.03.2020 року у зв`язку з виконанням фактично у повному обсязі рішення суду, згідно з виконавчим документом. Також повернуто оригінал виконавчого листа № 522/15037/15-ц виданого 04 жовтня 2016 року.
Отже, рішення суду виконано, підстав передбачених ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не встановлено Відтак, суд не вбачав підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 (Т. 3, а. с. 210 – 214).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Волинець Володимир Володимирович, діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) ухвалою Приморського районного суду від 24.07.2015 року відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного банку «Порто – Франко» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «ПОРТО-ФРАНКО» заборгованості за кредитним договором № 157/1-11 від 20.04.2011 року у розмірі - 259 763 гривні 59 копійок. 
05.07.2016 року між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 19, за яким ТОВ «Альянс Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 157/1-11 від 20.04.2011 року, який був укладений між ПАТ АБ «Порто - Франко» та ОСОБА_1 Відступивши право вимоги за кредитним договором № 157/1-11 ПАТ АБ «Порто - Франко» набув статус неналежного позивача за позовом по справі № 522/15037/15-ц і відповідно повинна була відбутись заміна сторони в судовому процесі. ПАТ АБ «Порто - Франко» не повідомив суд про дану обставину, що призвело до ухвалення рішення на користь неналежного позивача. Отже, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року по справі № 522/15037/15 задоволено позов неналежного позивача - ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі - 259 763грн. 59 коп.; 2) 08.08.2016 року неналежний позивач звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року по справі № 522/15037/15. 23.08.2016 року ТОВ «Альянс Фінанс» відступив право вимоги за кредитним договором № 157/1-11 від 20.04.2011 року ТОВ «ІН - ФАКТОР». Тобто, рішення суду ще не набрало законної сили, а вже вдруге змінився кредитор і жодного кроку для повідомлення суду про зміну кредитора не було зроблено. Така поведінка сторони позивача пов`язана із сумою стягнення, адже відступлене право оцінене у 217 241 грн. 33 коп., що визначена п.1.1 договору № 19 від 05.07.16 року, а за рішенням суду стягнуто - 259 763 грн. 59 коп., тобто на - 42 522,26 гривень більше і відповідно рішення на користь неналежного позивача створює умови незаконного збагачення.
01.06.17 року ухвалою Приморського районного суду було замінено сторону
виконавчого провадження стягувача - ПАТ «ПОРТО-ФРАНКО» на стягувача - ТОВ «ІН -
ФАКТОР».
Отже, кредитор (Банк) у спірних правовідносинах вибув ще до моменту ухвалення рішення суду по суті спору. Тобто, у поданій ТОВ «ІН - ФАКТОР» заяві фактично йдеться про заміну неналежного позивача на стадії виконання судового рішення, що не
передбачено чинним процесуальним законодавством.
Відповідно і ухвала Приморського районного суду від 11.06.18 року за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні також суперечить діючому законодавству (Т. 4, а. с. 1 – 4).

2.5 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

В письмових поясненнях на апеляційну скаргу, які за своєю природою є відзивом на апеляційну скаргу,   ОСОБА_2  просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що як зазначено у заяві представника   ОСОБА_1 – адвоката Волинця В.В. на виконання рішення суду було видано виконавчі листи, які неодноразово пред`являлись до примусового виконання до органів як державної виконавчої служби, так і до приватного виконавця.
Підтвердження добровільного виконання виконавчого листа боржником або третьою особою відповідачем не надано, так як і не зазначено процесуально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. З огляду на наведене заявником не обґрунтовано належними та допустимими доказами свої вимоги про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим, судом першої інстанції було законно і обґрунтовано відмовлено у задоволенні його заяви.

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Волинець Володимира Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року (Т. 4, а. с. 15 – 15 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.10.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 4, а. с. 16).
У судовому засіданні адвокат Волинець В.В., діючий від імені ОСОБА_1 , просив ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Волинець Володимира Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі 

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства акціонерний банк «ПОРТО-ФРАНКО», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» Красюка Ігоря Івановича, до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «ПОРТО-ФРАНКО» заборгованість за Кредитним договором № 157/1-11 від 20.04.2011 року у розмірі - 259 763 гривень 59 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на користь держави судовий збір в розмірі - 1 048,64 гривень та - 375,28 гривень на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «ПОРТО-ФРАНКО».
Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати на користь держави судовий збір в розмірі -1 048,64 гривень та - 375,28 гривень на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «ПОРТО-ФРАНКО» (Т. 1, а. с. 217 - 218).
16 серпня 2016 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року (Т. 1, а. с. 223 - 227).
15 вересня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 повернуто скаржнику (Т. 1, а. с. 237 - 238).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі (Т. 2, а. с. 11).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 , задоволено. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження по справі (Т. 2, а. с. 17 - 18).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 березня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року (Т. 2, а. с. 22).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відхиллено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року залишено без змін (Т. 2, а. с. 40 - 42).
26 січня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси від ТОВ «ІН-ФАКТОР» надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження (Т. 2, а. с. 46 - 78).
Ухвалою суду від 01 червня 2017 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ІН - ФАКТОР» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження стягувача публічне акціонерне товариство акціонерний банк «ПОРТО-ФРАНКО» на стягувача товариство з обмеженою відповідальністю «ІН - ФАКТОР» (Т. 2, а. с. 79 - 80).
16 травня 2018 року від ОСОБА_2 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження (Т. 2, а. с. 84 - 100).
Ухвалою суду від 11 червня 2018 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження стягувача за виконавчими листами, виданими Приморським районним судом м. Одеси 04 жовтня 2016 року по справі № 522/15037/15 з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко», яке було замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ін-Фактор», на правонаступника – ОСОБА_2 (Т. 2, а. с. 102 - 103).
05 березня 2020 року від ОСОБА_1 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (Т. 3, а. с. 1 - 10).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року відкрито провадження у справі а заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (Т. 3, а. с. 11).
04 травня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника ОСОБА_1 до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.06.2017 року та 11.06.2018 року ( Т. 3, а. с. 73 – 76).
23 грудня 2020 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу адвоката Волинця В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2018 року залишено без змін.
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Волинця В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року залишено без змін. (Т. 3, а. с. 157 – 158, 159 – 161).
Відповідно до постанови від 13.03.2020 року Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, виконавче провадження № 56863748 закрито у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду та повернуто оригінал виконавчого листа № 522/15037/15-ц, виданого 04 жовтня 2016 року (Т. 3, а. с. 14 – 15).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено (Т. 3, а. с. 210 – 211).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до положень ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку
Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, здійснюється вже на завершальній стадії юрисдикційної діяльності – стадії виконання судового рішення. Сутність цієї процедури має тісний зв`язок з сутністю виконавчого провадження. В даному випадку дослідженню підлягають питання співвідношення виконавчого процесу та матеріального права, що підлягають захисту.
Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 року по справі № 755/15479/14-ц зазначає, що наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження. припинення зобов`язань передання відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Отже, виходячи з вищевказаного, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом вже оскаржувались рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року, ухвала Приморського районного суду м. Одеси 11 червня 2018 року про заміну сторони виконавчого провадження, в апеляційному порядку та за результатами апеляційного перегляду як рішення, так і ухвала суду залишені без змін.
Враховуючи той факт, що ані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року, ані ухвала суду 11 червня 2018 року про заміну сторони виконавчого провадження не є предметом оскарження, відсутні підстави для повторного дослідження (переоцінки) обставин справи за вказаними доводами апелянта.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи постановою Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. від 13.03.2020 року закінчено виконавче провадження ВП № 56863748 у зв`язку з виконанням фактично у повному обсязі рішення суду, згідно з виконавчим документом. Також повернуто оригінал виконавчого листа № 522/15037/15-ц виданого 04 жовтня 2016 року. 
Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення суду виконано, підстав передбачених ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не встановлено, отже відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 ..
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Волинець Володимира Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Волинець Володимира Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 25 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про визнання його таким, що не підлягає виконанню, після її перегляду в апеляційному порядку, не може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Волинець Володимира Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року про відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе