Справа № 131/1038/21 
Провадження № 33/801/225/2022
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Балтак Д. О.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретаря судового засідання Ісакової І.Є., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Присяжнюка Олександра Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, 
в с т а н о в и в :

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави 496,20 грн судового збору.
У постанові суду зазначено, що 28 серпня 2021 р. о 00:30 год. по вул. Незалежності у м. Іллінці Вінницького району Вінницької області ОСОБА_1  керував автомобілем марки «Ford Sierra», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив приписи пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. 
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, адвокат Присяжнюк О.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року скасувати, справу закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено які саме ознаки алкогольного сп`яніння було виявлено у ОСОБА_1 .
Пояснення свідків ідентичного змісту та вочевидь написані однією особою. 
Долучений до матеріалів справи відеозапис є неналежним доказом у справі, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання як про здійснення відеофіксації адміністративного правопорушення, так і про наявність такого в матеріалах, доданих до протоколу. При цьому, у матеріалах справи відсутня інформація, що вказаний відеозапис отриманий у спосіб передбачений законодавством. Даний відеозапис є преривистим та вибірковим. 
Також представником скаржника зазначено, що у матеріалах справи відсутні посилання на те, за допомогою якого технічного засобу водію пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння. 
У скарзі заявник посилається і на те, що матеріали справи не містять належних доказів на предмет керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Відтак, на думку заявника скарги, належних та достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП матеріали справи не містять, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорти, долучені до матеріалів справи не можуть слугувати доказом вини останнього. 
В судове засідання, призначене на 17.03.2022 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Присяжнюк О.Г. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, при цьому ним подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в Україні військового стану, перебуванням за межами Вінницької області та неможливістю прибути до Вінницького апеляційного суду.
Розглянувши подане клопотання, суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити та визнати за неповажну причину неявки захисника, оскільки в даному випадку сам лише факт запровадження в країні військового стану не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи та не свідчить про неможливість прибути в судове засідання або прийняти участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою відповідних технічних засобів, отже поважність причин неявки належними доказами не підтверджена, при цьому суд звертає увагу на те, що захисник будучи завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи мав можливість вжити заходів для забезпечення його участі у розгляді справи 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ст. 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи. 
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до глави 21 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Частиною другою статті 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, не є обов`язковою. 
Також, суд враховує, що відповідно до положень ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд справи здійснюється протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №242296, 28 серпня 2021 року о 00:30 год. по вул. Незалежності у м. Іллінці водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ford Sierra» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
Від надання пояснень по суті інкримінованого правопорушення і з приводу складеного протоколу про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1  відмовився, будь-яких зауважень при цьому не зазначив.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з пунктом 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 №1103 передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
З матеріалів справи слідує, що відмову водія  ОСОБА_1  від проведення огляду на стан сп`яніння зафіксовано працівниками поліції на спеціальний технічний засіб у відповідності до положень КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 №1103.
З відеозапису, що міститься в матеріалах справи та який було прийнято до уваги судом першої інстанції, вбачається, що працівник поліції неодноразово пропонував  ОСОБА_1  пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній належним чином не відреагував та вказану вимогу не виконав, тому з урахуванням наведених вище обставин, працівниками поліції було зроблено обгрунтований висновок про відмову  ОСОБА_1  від проходження огляду на стан сп`яніння.
Вказані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №242296 від 28.08.2021, наявним в матеріалах справи відеозаписом, що узгоджуються між собою та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
У даному випадку суд звертає увагу, що відповідно до положень пунктів 1.3 та 2.5 ПДР України водій  ОСОБА_1  зобов`язаний був на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, а тому, вищезазначені дії  ОСОБА_1  судом розцінено як відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Із вищевказаного відеозапису також чітко вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом перебуваючи за кермом як в процесі руху автомобіля, так і під час його зупинки, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів факту керування останнім транспортним засобом. 
Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Твердження заявника скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено які саме ознаки алкогольного сп`яніння було виявлено у ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки працівником поліції під час зупинки транспортного засобу було вказано водію на те, що ознакою алкогольного сп`яніння є поведінка останнього, а також запах алкоголю, що підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом. 
Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення свідків ідентичного змісту та вочевидь написані однією особою, судом до уваги також не приймаються з таких підстав.
Як зазначено вище, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів відеозапису. Аналогічні положення містить і ч. 2 статті 266 КУпАП.
Судом встановлено, що працівниками поліції під час проведення огляду ОСОБА_1 було застосовано технічні засоби відеозапису, який долучено до матеріалів справи, а відтак залучення двох свідків у даному випадку не було необхідним.
Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не містить повної, безперервної фіксації, є преривистим та вибірковим, до уваги судом не приймаються, оскільки вказаний відеозапис є чітким, змістовним та таким, що повністю відтворює хронологію подій, що відбувалися за участю правопорушника. 
Щодо доводів скаржника про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис є неналежним доказом у справі, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання як про здійснення відеофіксації адміністративного правопорушення, так і про наявність такого в матеріалах, доданих до протоколу, а також про те, що у матеріалах справи відсутня інформація, що вказаний відеозапис отриманий у спосіб передбачений законодавством, то такі доводи не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, а саме факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння та не можуть слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
При цьому, будь - яких доказів на підтвердження того, що долучений до матеріалів справи відеозапис отриманий у спосіб, що не передбачений законом матеріали апеляційної скарги не містять. 
Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні посилання на те, за допомогою якого технічного засобу водію пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння спростовуються вказаним вище відеозаписом, з якого вбачається, що працівник поліції пропонував водію на вибір пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», або пройти огляд у медичному закладі. 
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться виключно до незгоди заявника апеляційної скарги з оскаржуваною постановою.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП.
Таким чином, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. 
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП є надуманими та безпідставними.
Відповідно до вимог статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд першої інстанції з дотриманням вимог статті 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу, прийшов до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень, буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 КУпАП.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Присяжнюка Олександра Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду: В. В. Оніщук