ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5198/21	Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М. 	
Провадження № 22-ц/817/43/22 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 

головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Костів О. З., 
за участі секретаря —Сович Н.А.
та сторін — ОСОБА_1 та її адвоката Алексенко С.Л., представника обслуговуючого кооперативу “Парк-Престиж” Паращука А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/5198/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст рішення виготовлено 13 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до обслуговуючого кооперативу “Парк-Престиж”, товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Престижбуд” про визнання права власності на квартиру, 

В С Т А Н О В И В:

       у березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до обслуговуючого кооперативу “Парк-Престиж”, товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Престижбуд” про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є учасником пайового будівництва багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору № 74 від 11 лютого 2013 року. 
       Згідно умов договору, ОК «Парк-Престиж» за рахунок пайових внесків пайовиків здійснював фінансування будівництва квартири за АДРЕСА_3 , а ТзОВ «Компанія Престижбуд» як забудовник, зобов`язалась забезпечити спорудження даного об`єкту і передати позивачу у власність.
       Відповідно до умов п.п. 2.1, 2.3 вищезгаданого договору вона зобов`язана була сплатити 458 735 грн. пайових внесків у строк до 10 червня 2015 року. У період з 11 лютого 2013 року по 21 січня 2015 року вона сплатила повну вартість квартири у розмірі 458 735 грн. У грудні 2015 року спірна квартира у житловому будинку була здана в експлуатацію та могла бути передана їй у власність. Однак, відповідач своїх зобов`язань не виконав. Після повної сплати вартості квартири, вона дізналась, що 01 серпня 2014 року рішенням правління ОК «Парк-Престиж» було збільшено вартість квадратного метра площі до 7400 грн., а 10 грудня 2014 року з 01 січня 2015 року - до 13 000грн. Як наслідок, рішенням правління ОК «Парк-Престиж» її виключено із членів кооперативу за систематичну несплату пайових внесків. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року задоволено її позов та визнано незаконним рішення ОК «Парк-Престиж» про виключення її із членів ОК «Парк-Престиж».
       27 вересня 2017 року, 04 листопада 2020 та 11 лютого 2021 року вона звернулася до відповідачів із вимогою виконати умови договору № 74 від 11 лютого 2013 року та передати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру за АДРЕСА_4 . Однак, жодної відповіді не отримала.
       Вважає, що діями відповідачів порушуються умови договору та її право власності. Без отримання довідки про повний розрахунок, акту приймання-передачі квартири та фактичного доступу до квартири з метою виготовлення технічного паспорту, вона позбавлена можливості оформити право власності на квартиру.
       Згідно відповіді ОК «Парк-Престиж», після здачі будинку в експлуатацію, адресний номер № НОМЕР_1 був присвоєний двокімнатній квартирі на шостому поверсі другого під`їзду загальною площею 67,7 кв.м., власником якої є ОСОБА_2 . Квартира за АДРЕСА_5 площею 81,7 кв.м. на шостому поверсі 2 під`їзду даного будинку є вільною, власник невідомий. 
       Відтак, вважає, що по завершенню будівництва та введення будинку в експлуатацію відбулось зміщення нумерації квартири, та трикімнатна квартира, проектною площею 79,78 кв.м. на 6 поверсі, другого під`їзду придбана нею згідно договору № 74 від 11 лютого 2013 отримала адресний номер 73.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОК “Парк-Пестиж”, ТзОВ “Компанія Престижбуд” про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 — відмовлено.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Алексенко С.Л. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що суд першої інстанції не врахував всі обставини справи, неналежним чином проаналізувавши подані докази, не взявши до уваги усні пояснення ОСОБА_3 , прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог, чим фактично позбавив її можливості отримати у власність належну їй квартиру за яку було сплачено майже 500 тис. гривень.
       27.09.2017 року та 04.11.2020 року ОСОБА_1 зверталась до відповідачів із вимогою виконати вимоги договору та передати документи необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 . Однак, на вказані листи жодної відповіді так і не отримала.
       З метою зібрання необхідних доказів, представник ОСОБА_1 адвокат Алексенко СЛ. звернувся до ОК «Парк Престиж» із адвокатським запитом № 3 від 15.02.2021року про надання інформації про те, який адресний номер був присвоєний, після введення в експлуатацію, квартирі з проектним номером АДРЕСА_4 , проектною площею 79,78 кв.м. на 6 поверсі 2 (другого) під`їзду багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури (для фізкультурно-оздоровчих занять) та творчими майстернями по АДРЕСА_2 , що була побудована за рахунок пайових внесків ОСОБА_1 на підставі договору № 74 від 11 лютого 2013 року.
       У відповідь на вказаний адвокатський запит надійшов лист ОК «Парк Престиж» № б/н від 02.03.2021р., в якому було зазначено, що після здачі будинку, згідно інвентарної справи будинку, адресний номер АДРЕСА_4 був присвоєний 2-ох кімнатній квартирі на 6 поверсі 2 під`їзду з об`єднаною площею 67.7 кв.м. власником якої є ОСОБА_2 . В свою чергу, у квартири АДРЕСА_6 , невідомий власник, оскільки в ОК «Парк Престиж» відсутні документи на право власності.
       Вищезазначена інформація підтверджується також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, відповідно до інформаційної довідки № 242684177 від 02.02.2021 власником квартири АДРЕСА_4 площею 67.7 кв.м. є ОСОБА_2 , відповідно до інформаційної довідки № 244070459 від 11.02.2021 власником квартири АДРЕСА_7 площею 66,9 кв.м. є ОСОБА_4 , а згідно інформаційної довідки № 244071642 право власності на квартиру АДРЕСА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване.
       Таким чином, по завершенню будівництва та введення в експлуатацію будинку відбулося зміщення нумерації квартир, а саме трикімнатна квартира, проектною площею 79,78 кв м, а фактичною площею 81,7 кв м на 6 поверсі 2 під`їзду придбана нею на підставі договору № 74 від 11.02.2013року отримала адресний номер № 73.
        ОСОБА_1 ще 31.03.2021 року надіслала лист до «Парк-Престиж» з проханням надати їй витяг із інвентарної справи на будинок АДРЕСА_2 , а саме план квартири АДРЕСА_5 для його порівняння із планом квартири з проектним номером АДРЕСА_4 , який міститься в додатку № 1 до договору № 74 від 11.02.2013р., а також, з огляду на різницю між проектною 79,78 кв м та фактичною 81,7 кв м площею квартири АДРЕСА_8 , просила надати їй реквізити для оплати вартості даної різниці площ згідно з вимогами п. 2.2. вищезгаданого договору.
       У відповідь на вказаний лист, керівником ОК «Парк-Престиж» Паращуком А.А. в усному порядку було повідомлено її про те, що у травні 2017 року засновниками та попереднім керівником було внесено зміни до установчих документів Кооперативу, а саме фактично перетворено його з житлового кооперативу в об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Зі слів ОСОБА_3 , так як він є звичайним головою ОСББ, у нього відсутня інформація щодо відносин попередніх власників ОК «Парк-Престиж» із ОСОБА_1 , а також відсутня технічна документація на квартиру АДРЕСА_5 та доступ до неї.
       Окрім цього, ОСОБА_3 повідомив, що ОК «Парк-Престиж» з 11.03.2020 є неприбутковою організацією, що також підтверджується інформацією з Реєстру неприбуткових установ та організацій, а тому перерахування ОСОБА_1 на їх рахунок грошових коштів як оплату за різницю між проектною та фактичною площею спірної квартири, може призвести до втрати ОК «Парк-Престиж» статусу неприбутковості.
       В свою чергу, ТОВ «Компанія Престижбуд» у липні 2020 року також змінила засновників, керівника та місцезнаходження, що підтверджується витягом з ЄДРЮФОП. Станом на сьогоднішній день, юридична адреса ТОВ «Компанія Престижбуд» знаходиться в АДРЕСА_9 , єдиним засновником та керівником є 23-річний громадянин Узбекистану ОСОБА_5 . Всі надіслані нею листи на дану адресу залишилися без відповіді так як і судові повістки, які є в матеріалах справи.
       Враховуючи те, що попередні власники ОК “Парк-Престиж” та ТОВ “Компанія Престижбуд”, з якими вона фактично і уклала договір № 74 у 2013 році більше не мають відношення до вказаних юридичних осіб, то вона не має фактично можливості отримати необхідні їй документи для реєстрації за нею права власності на спірну квартиру.
       Голова обслуговуючого кооперативу “Парк — Престиж” ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Алексенко С.Л. у якому зазначив, що станом на сьогоднішній день ОК “Парк-Престиж” є неприбутковою організацією основною діяльністю якої є утримання та обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 . Дана діяльність здійснюється виключно за рахунок внесків співвласників квартир у вигляді оплати за утримання будинку.
       Попереднім керівником йому не було передано жодних фінансових документів, що стосувалися б виплати членами кооперативу своїх пайових внесків за квартири, а лише було надано перелік особових рахунків квартир із зазначенням прізвищ їх власників та розміру плати за утримання будинку.
       Відповідно до переданих йому у 2018 році особових рахунків квартир була відсутня інформація про власників лише двох квартир, а саме АДРЕСА_10 та АДРЕСА_5 . Уже в 2019 році власниця квартири АДРЕСА_10 надала йому рішення суду та документи про реєстрацію за нею вказаної квартири. Станом на сьогоднішній день у нього відсутня інформація лише про власника квартири АДРЕСА_5 .
       Таким чином, в ОК “Парк-Престиж” відсутні документи, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті пайових внесків за будівництво належної їй квартири та враховуючи те, що у квартири АДРЕСА_5 , у якої відсутній власник, є значна заборгованість по сплаті внесків за обслуговування будинку, ОК “Парк — Престиж” не заперечує щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_5 на 6 поверсі 2 під`їзду багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 .
       У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Алексенко С.Л. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.
       Голова обслуговуючого кооперативу “Парк-Престиж” Паращук А.А. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Алексенко С.Л. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що у нього, як голови ОСББ, відсутні будь-які документи на даний будинок. Йому відомо, що квартира АДРЕСА_5 є вільною і за неї не проведено доплату різниці площі , яка є між проектною документацією та фактичною. Всі власники квартир доплачували вартість метрів, які були встановлені після здачі будинку в експлуатацію, в тому числі і він. Не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, після пред`явлення нею документів щодо повної оплати вартості квартири від забудовника ТОВ “Компанія Престижбуд”, засновники яких знаходяться в м. Тернопіль і всі питання можна вирішити з ними.
       Представник ТзОВ “Компанія Престижбуд” в судове засідання не з`явився, рекомендоване повідомлення повернулось із відміткою “адресат відсутній за вказаною адресою”, тому у відповідності до частини першої статті 131 ЦПК України, вважається належне повідомлення.
       У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника товариства.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що 11 лютого 2013 року ТзОВ «Компанія Престижбуд» (забудовник), ОК «Парк-Престиж» (кооператив) та ОСОБА_1 (пайовик ) уклали договір № 74, згідно пункту 1.1. якого кооператив за рахунок пайових внесків ОСОБА_1 здійснює фінансування будівництва квартири АДРЕСА_4 проектною площею 79,78 кв.м. на 6 поверсі 2 під`їзду багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури (для фізкультурно-оздоровчих занять) та творчими майстернями по АДРЕСА_2 (об`єкт будівництва), а забудовник зобов`язується забезпечити спорудження об`єкта будівництва та передати останній пайовику у власність.
       Згідно п. 2.1. договору, планова вартість (ціна) об`єкта будівництва на день укладення договору складає 458 735грн. 00 коп.
       Підпунктом 2.2 Договору передбачено, що у випадках, якщо фактична загальна площа збудованого об`єкта будівництва (згідно даних БТІ), перевищує проектну площу, вказану в п. 1.1 цього договору, то відповідна різниця протягом 15 робочих днів оплачується пайовиком за ціною, вказаною в п. 2.1. договору .
       Згідно наданих позивачем квитанції, останньою сплачено на виконання умов даного договору 458 735 грн.
       Уже після сплати повної вартості квартири, ОСОБА_1 дізналась, що 01 серпня 2014 року рішенням Правління ОК «Парк-Престиж» було збільшено вартість квадратного метра пл. до 7400 грн., а 10 грудня 2014 року з 01 січня 2015 року до 13 000 грн. Як наслідок, рішенням правління ОК «Парк-Престиж» її виключено із членів кооперативу за систематичну несплату пайових внесків.
       Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року (справа № 607/7338/16-ц) скасовано рішення суду першої інстанції та визнано незаконним рішення правління ОК «Парк-Престиж» № 1510/1 від 15 жовтня 2015 року про виключення із членів кооперативу ОСОБА_1 . 
       Ухвалою Верховного суду від 22 серпня 2019 року рішення апеляційного суду Тернопільської області від 25 квітня 2017 року залишено без змін.
       05 жовтня 2015 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури (для фізкультурно-оздоровчих занять) та творчими майстернями по АДРЕСА_2 до експлуатації.
       Розпорядженням Тернопільської міської ради за № 157 від 08 грудня 2015 року присвоєно прийнятому в експлуатацію багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_11 .
       27 вересня 2017 року, 04 листопада 2020 року та 11 лютого 2021 року ОСОБА_1 зверталася до ОК «Парк-Престиж», ТзОВ «Компанія «Престижбуд» із листами, в яких просила відповідачів виконати зобов`язання та передати документи, необхідні для державної реєстрації за нею права власності на квартиру АДРЕСА_3 , зокрема адресну довідку та завірену копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а також оформити за нею право власності на дану квартиру. Однак вказані звернення залишено відповідачами без реагування.
       Згідно відповіді ОК «Парк-Престиж» від 2 березня 2021 року, після здачі будинку в експлуатацію, адресний номер № НОМЕР_1 був присвоєний двокімнатній квартирі на шостому поверсі другого під`їзду за. пл. 67,7 кв.м., власником якої є ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав від 11 лютого 2021 року.
       Відповідно до відомостей про реєстрацію права власності на квартиру за АДРЕСА_12 відсутні.
       Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України “Про кооперацію” кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.
       У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону (ч. 2 ст. 19-1 вищевказаного Закону).
       Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.
       Зазначеними нормами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації. 
       Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності — це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.
       В силу вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       Статтею 384 ЦК України передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. 
       Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
       Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
       Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       В силу вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. 
       Як вбачається з матеріалів справи, багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями соціальної інфраструктури (для фізкультурно-оздоровчих занять) та творчими майстернями по АДРЕСА_2 , завершений будівництвом та прийнятий до експлуатації, що визнається сторонами.
       Із позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що вона просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_13 .
       Згідно договору за № 74 від 11 лютого 2013 року ОСОБА_1 здійснювала фінансування будівництва квартири проектною площею 79,78 кв.м. а в позовній заяві просить визнати за нею право власності на квартиру площею 81,7 кв.м., що є більшою на 1,92 кв.м, ніж площа вказана у договорі від 11.02.2013 року і вартість різниці цієї площі позивачкою не оплачено, що сторонами не заперечується.
       Доводи ОСОБА_1 про те, що вона намагалась внести кошти за різницю між проектною та фактичною площею даної квартири відповідачам — забудовнику ТзОВ “Компанія Престижбуд” матеріали справи не містять і не підтверджено жодними належними та допустими доказами як в суді першої, так і апеляційної інстанцій. 
       ОК “Парк Престиж” фактично не заперечує проти передачі даної квартири ОСОБА_1 при умові доплати останньою різниці вартості між проектною та фактичною площею квартири ТзОВ “Компанія Престижбуд”, як забудовнику та учаснику тристороннього договору від 11.02.2013 року, що знаходяться місто Тернопіль, вулиця Крушельницька.
       Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
       При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
       Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
       Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.
       Враховуючи те, що позивач не повністю оплатила вартість квартири на яку претендує, тобто різницю вартості площі між проектною та фактичною даної квартири, суд не може захистити порушене право саме у спосіб визнання за нею права власності на спірне майно.
       Що ж стосується посилань ОСОБА_1 про визнання за нею майнового права на квартиру, тобто на сплачену нею повністю за площу 79,78 кв м, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у відповідності до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог, а ці обставини не були предметом дослідження суду першої інстанції.
       Доводи ОСОБА_1 про те, що ТзОВ “Компанія Престижбуд” припинило свою діяльність в м Тернополі, та знаходяться в місті Київ, не відповідаючи на їхні листи, матеріали справи не містять, а згідно загальнодоступної інформації — даних Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не перебуває у процесі припинення.
       Також апелянтом не доведено, що квартира за АДРЕСА_5 , на яку ОСОБА_1 просить визнати право власності, є квартирою із проектною нумерацією № 74, фінансування будівництва якої здійснювала саме вона.
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на апелянта в межах нею понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
       
       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2021 року залишити без зміни.
       Судові витрати у вигляді сплати судового збору за розгляд справи в апеляційній покласти на апелянта в межах нею понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               О.З. Костів