П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/3819/21	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Бітова А.І., 
                                                    Шеметенко Л.П.                            
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльності щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 24.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008р.;
- зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 24.12.2015р. по 28.02.2018р. включно в сумі 84 219,44грн. із застосуванням базового місяця – січень 2008р. із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44;
- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 1.03.2018р. по 24.12.2020р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 463,15грн. відповідно до абз.4, 6 п.5 Порядку №1078;
- зобов`язати нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 463,15грн. за період з 1.03.2018р. по 24.12.2020р. включно в сумі 150 739,12грн. відповідно до абз.4, 6 п.5 Порядку №1078 із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у період з 24.12.2015р. по 24.12.2020р він проходив військову службу за контрактом у ВЧ, проте у період проходження військової служби йому не у повному обсязі здійснювалось нарахування грошового забезпечення. 
Позивач вважає, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та коштів, як причини невиконання своїх зобов`язань, не можуть бути підставою для невиплати індексації грошового забезпечення.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 версня 2021р. позов задоволено частково.
          Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 24.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січня 2008р..
          Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24.12.2015р. по 28.02.2018р. включно, із застосуванням базового місяця – січня 2008р..
          У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
          Не погоджуючись із даним судовим рішенням ВЧ НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
          Не погоджуючись із даним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови та прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
          Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарг без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що для обчислення індексації грошового забезпечення за період з 24.12.2015р. по 28.02.2018р. має бути застосовано базовий місяць - січень 2008р., оскільки посадові оклади військовослужбовців підвищено 1.01.2008р..
Що стосується невиплати індексації за період з 1.03.2018р. по 24.12.2020р., то суд першої інстанції зазначив, що у вказаний період базовим місяцем став березень 2018р., а індексація грошового забезпечення за період з грудня 2018р. по грудень 2020р. позивачу виплачена, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 24.12.2015р. по 24.12.2020р. проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини за №51-РС від 16.11.2020р. позивача звільнено з військової служби в запас за п.п."а" п.2 ч.5 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) з 24.12.2020р..
Наказом командира військової частини за №270 від 24.12.2020р. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини (а.с.21).
15.02.2021р. позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 24.12.2015р. по 28.02.2018р., проведення перерахунку та доплати індексації грошового забезпечення за період з 1.03.2018р. по 24.12.2020р., враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018р. (а.с.9).
Позивач вважає протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , що виразилась у невиплаті в повному розмірі індексації грошового забезпечення, у зв`язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій військової частини, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність, колегія суддів виходить з наступного.
Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст.1-2 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в  Конституції України  та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені  законом  пільги, гарантії та компенсації.
Положеннями ч.2,3 ст.9  ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" регламентовано, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" за №1282-ХІІ від 3.07.1991р. (надалі - Закон №1282).
Положеннями ст.2 Закону №1282-ХІІ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У відповідності до ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.
За правилами ст.5 Закону №1282-ХІІ, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р..
Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
У справі "Кечко проти України" (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні ст.1 Першого протоколу.
Відповідно до п.5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п.2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Тобто він є базовим для обчислення індексу споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 7.11.2007р. №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 1 січня 2008р., а отже січень 2008р. є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення. 
Зі вступом в дію постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців, наступним підвищенням посадових окладів військовослужбовців було 1 березня 2018р.
Зважаючи на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки у період проходження військової служби підвищення посадового окладу позивача за посадою відбулось у січні 2008р. та у березні 2018р., то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації має здійснюватись наростаючим підсумком починаючи з цих базових місяців і за весь вказаний період. 
          Враховуючи зазначене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24.12.2015р. по 28.02.2018р. включно, із застосуванням базового місяця – січня 2008р..
          Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для виплати йому індексації за період з 1.03.2018р. по 24.12.2020р. включно із застосування щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4 463,15грн., то колегія суддів виходить з наступного.
          Пунктом 5 Постанови №1078 визначено, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
          У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
          До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1  цього Порядку.
           ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що під час збільшення посадових окладів, відповідачем було зменшено розмір "щомісячної премії" та скасовано виплату "щомісячної додаткової винагороди" внаслідок чого збільшення грошового доходу позивача у березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року не відбулось. 
          Відтак, на думку позивача, наявні підстави для виплати йому індексації з березня 2018р. фіксованою сумою у розмірі 4 463,15грн..
          З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що на підтвердження вказаних обставин, а саме щодо зміни складових, що входили до грошового доходу ОСОБА_1 у березні 2018р., матеріали справи не містять будь-яких доказів. А тому, судова колегія вважає такі доводи апелянта необґрунтованими, таким що не підтвердженні належними та достатніми доказами, у відповідності до ч.1 ст.77 КАС України.
          Що стосується посилань апелянта на правові позиції наведені в постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №816/1728/16 та  від 10.09.2020р. у справі №200/9297/19-а, то судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
          У постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №816/1728/16, справа стосується правовідносин виникли з приводу оскарження Фізичною особою-підприємцем постанови Держпраці про накладення штрафу за порушення ЗУ "Про оплату праці", а тому апеляційний суд вважає її такою, що не може бути врахована при розгляді даної справи.
          Що стосується постанови Верховного суду від 10.09.2020р. у справі №200/9297/19-а, то апелянт цитую не висновок суду у вказаній постанові, а витяг із постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 5.03.2020р.. Крім того, предметом розгляду в даній справі була ухвала Першого апеляційного адміністративного суду від 5.05.2020р. про роз`яснення постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 5.03.2020р. у справі №200/9297/19-а, а тому судова колегія вважає недоречним посилання апелянта на вказані рішення Верховного суду.
          З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 463,15грн. за період з 1.03.2018р. по 24.12.2020р. включно в сумі 150 739,12грн..
В доводах апеляційних скарг апелянти посилались на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
          На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021р. – залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.                              

Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                                                             
                       Судді:                                                                                   А.І. Бітов                                        

                                                                                                   Л.П. Шеметенко