Ухвала 
 
25 січня 2022 року
м. Київ
справа № 757/1990/20
провадження № 61-20389 ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, про визнання правочину недійсним, визнання майна власністю подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння, поділ майна подружжя, стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя за кожним право власності на 1/2 частку: квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , що знаходяться в м. Донецьку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки HYUNDAI I30, 2008 року випуску               VIN: НОМЕР_1 у розмірі 35 000,00 грн. У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати, скасовано заходи забезпечення позову.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля та в частині розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки HYUNDAII30, 2008 року випуску                VIN: НОМЕР_1 у розмірі 91 145,00 грн.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними: договору про відступлення прав та переведення обов`язків, акта прийняття-передачі об`єкта інвестування, довідки фонду фінансування будівництва, визнання квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю колишнього подружжя, витребування з незаконного володіння 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , визнання в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року залишено без змін.
До Верховного Суду 22 грудня 2021 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України,у якій просила їх скасувати в частині поділу квартири АДРЕСА_3 та в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Визнати недійсними: договір про відступлення прав та переведення обов`язків, акт прийняття-передачі об`єкта інвестування, довідку фонду фінансування будівництва, визнати квартиру    АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю колишнього подружжя, витребувати з незаконного володіння 1/2 частки квартири  АДРЕСА_3 , визнатив порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку квартири  АДРЕСА_3 .
Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених                     статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Щодо клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови отримала 08 грудня 2021 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Наведені у клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки заявник не підтвердила їх належними доказами, зокрема не надала доказів про дату отримання повного тексту оскаржуваної постанови (конверт, супровідний лист, тощо). 
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, на підставі частини третьої статті 393 ЦПК України касаційну скаргу слід залишити без руху та роз`яснити заявнику про необхідність надання доказів порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) копії судового рішення та отримання повного тексту судового рішення саме 08 грудня 2021 року або навести інші підстави для поновлення строку.
Щодо сплати судового збору
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
У касаційній скарзі заявник просить відстрочити сплату судового збору з підстав, передбачених положеннями статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на те, що згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 28 липня 2021 року, сума її нарахованого доходу за період з 1 по 4 квартал 2020 року становить 100 967,24 грн, за подання касаційної скарги їй необхідно сплатити 21 020,00 грн                      (10 510,00 грн * 200%), що перевищує 5% її щорічного доходу, а тому вважає, що є підстави для відстрочення сплати судового збору.
Дослідивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що клопотання                   ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового зборуне підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення              у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Вищезазначені норми закріплюють дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків в банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.
Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.
Наведені заявником доводи та надані у їх підтвердження докази не можна визнати такими, що з достовірністю підтверджують скрутний майновий стан заявника, який унеможливлює сплату судового збору, оскільки заявник не надає даних про реальний розмір її доходів, тому не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення від сплати судового збору. 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять даних про те, що   ОСОБА_1 є непрацездатною особою чи має незадовільний стан здоров`я, заявник не надала даних про наявність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків у банківських установах, тощо. 
Водночас, із матеріалів цієї справи вбачається, що   ОСОБА_1  має у власності Ѕ частину квартир в м. Донецьку, площею 46,7 кв. м та 65,6 кв. м.
На оплату послуг адвоката сплатила 7 500,00 грн та зобов`язалась сплатити після ухвалення судом першої інстанції рішення 45 000,00 грн та                10 500,00 грн після ухвалення апеляційним судом рішення та 10 000,00 грн за подачу касаційної скарги.
Однак судовий збір за подання позовної заяви і апеляційної скарги   ОСОБА_1 не платила взагалі, посилаючись на скрутне матеріальне становище. 
Ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року та Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судових рішень, однак відсутні дані, що  ОСОБА_1 сплатила судовий збір після їх ухвалення.
Враховуючи, що заявник оскаржує визнання правочину недійсним, поділ квартири АДРЕСА_3 , ринкова вартість якої складає близько 3 500 000,00 грн, обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для відстрочення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний майновий стан заявника, що перешкоджає їй виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.
З огляду на зазначене, заявнику необхідно надати інші докази на підтвердження зазначених нею обставин щодо майнового стану, якими можуть бути банківські документи про відсутність на рахунку коштів, наявність рухомого чи нерухомого майна, тощо, або документи що підтверджують сплату судового збору.
Вказане грунтується на такій конституційній засаді судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України) та узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.
За таких обставин, у задоволенні клопотання про відстроченнясплати судового збору слід відмовити. Разом з тим, суд зазначає, що  ОСОБА_1 не позбавлена можливості заявити клопотання про зменшення розміру судового збору або розстрочення його сплати за визначених законом умов.
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи, що заявник оскаржує вимоги майнового та немайнового характеру, ціна за вимоги майнового характеру перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент звернення з позовом у 2020 році, тому заявник за подання касаційної скарги має сплатити 22 701,60 грн (10 510,00 грн * 200% ) + (840 *200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у                м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документи, що підтверджують його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового зборувідповідно до закону.
Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України та з пропуском строку на касаційне оскарження, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки та попередити, що у випадку неусунення недоліків, касаційну скаргу буде визнано неподаною та повернуто заявнику.
При цьому, Верховний Суд зазначає, що у межах цієї справи, ухвалою                   від 14 січня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сандулєєва В. В., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року тапостанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року.
Встановлено, що ці касаційні скарги, подані ОСОБА_1 особисто та її представником Сандулєєвою В. В. ,тотожні за своїм змістом та вимогами.
Отже, невиконання вимог цієї ухвали матиме наслідок повернення касаційної скарги ОСОБА_1 , поданої нею особисто, але не перешкодить реалізації  ОСОБА_1 доступу до касаційного оскарження судових рішень за касаційною скаргою, поданою її представником.
Керуючись статтями 136, 185, 390, 392, 393 ЦПК України, статею 8 Закону України «Про судовий збір»
УХВАЛИВ:
Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 жовтня                 2021 року неповажними.
Відмовити  ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року тапостанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 07 лютого 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь