Номер провадження: 22-ц/813/8971/21 
Номер справи місцевого суду: 522/21040/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 48

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2021 року                                                                м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,–
ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 . Сторони офіційний шлюб не укладали, стосунки між ними погіршились та на даний час вони спільно не проживають, син проживає разом з матір`ю. З серпня 2019 року ОСОБА_3 почав навчання в Одеському морехідному коледжі рибної промисловості ім. Олексія Соляника. 17.08.2019 року позивач здійснила оплату 2 курсу навчання ОСОБА_3 в розмірі 17 000 гривень. ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з проханням відшкодувати їй половину вищевказаних витрат на навчання, а саме 8 500 гривень. Останній відмовився брати участь у витратах на навчання їхнього сина, саме тому і подано даний позов. Позивач також зазначала, що ОСОБА_2 належним чином свої батьківські обов`язки по утриманню дитини не виконує, періодично надавав грошові кошти, але на даний час не забезпечує дитину матеріально, у зв`язку з чим просила стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів доходу (заробітку) в місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.2-6).
11 травня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий – суддя Чернявська Л.М.) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.62-63).
10 червня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням та наголошує, що неодноразово обговорювала питання навчання дитини з ОСОБА_2 і він підтримував бажання дитини отримувати професію моряка. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що навчання не відноситься до додаткових витрат на дитину, адже, як зазначає апелянт, вказані витрати це витрати, що викликані особливими обставинами, перелік таких обставин не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному випадку. Апелянт звертає увагу, що посилання ОСОБА_2 на добровільну участь у додаткових витратах на дитину не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами, а квитанція, яка була надана до суду про перерахування грошових коштів свідчить про здійснення фінансової допомоги від бабусі до онука, адже надана від імені матері ОСОБА_2 . Апелянт вважає, що аргумент ОСОБА_2 щодо того, що він перестав сплачувати у добровільному порядку аліменти через те, що з нього було стягнуто аліменти на інших дітей, не є достатнім для звільнення від сплати аліментів на спільну з апелянтом дитину. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.65-69).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. 
16 вересня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначив, що не погоджується з обґрунтуванням апеляційної скарги, оскільки вважає заявлений апелянтом розмір аліментів завищеним та таким, що не враховує рівність прав його двох інших дітей та не узгоджується із положеннями ст. 183 СК України. З огляду на це, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, врахував те, що з відповідача стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі однієї третини заробітку (доходу), а тому суд першої інстанції вважав, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину суд першої інстанції зазначив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Крім того, суд першої інстанції вказав на те, що позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. На підставі цього, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину (а.с. 62 зворот - 63).
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.
Щодо розміру стягуваних аліментів.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).
Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, позивач та відповідач не були зареєстровані у шлюбі, спільного господарства не ведуть, разом не проживають.
Як вбачається з Довідки №27/01 від 27 січня 2021 року, виданої ТОВ «Гідроенергоінвест», ОСОБА_2 з 24.02.2012 року працює на в ТОВ «Гідроенергоінвест» та за період з 01.04.2012 року по 31.12.2020 року зі всіх доходів відповідача стягувалися аліменти на користь ОСОБА_1 , загальний розмір яких за зазначений період складає 179085,07 грн (а.с. 43).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 35) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с 36).
Відповідно до судового наказу Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2020 року, справа №384/520/20, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Синюха, Вільшанського району, Кіровоградської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , щомісяця аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 27 жовтня 2020 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім щомісяця аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2028 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 33-33 зворот). 
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач частково визнавав позовні вимоги та просив суд визначити розмір стягуваних аліментів у вигляді 1/6 частини його заробітку (доходу) на утримання дитини (а.с. 32 зворот), а апелянт як в позовній заяві, та і в апеляційній скарзі просив визначити аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача (а.с. 6, 69).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.
Враховуючи, що на даний час з відповідача стягуються аліменти на утримання ще двох його дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку доходу, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), оскільки при стягненні з відповідача аліментів у заявленому позивачем розміру загальний розмір стягуваних аліментів на трьох дітей перевищував би 50% його заробітку (1/3 + 1/4 = 7/12 = 58%) та не узгоджувався б з положеннями ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо додаткових витрат на дитину.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила з відповідача стягнути додаткові витрати на дитину у розмірі 8500 грн, посилаючись на те, що 12 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та Одеським морехідним коледжем рибної промисловості імені Олексія Соляника укладено Договір № 270/19 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою. Одержувачем послуг зазначено ОСОБА_3 (а.с. 17-17 зворот).
Апеляційний суд погоджується з мотивами, з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в цій частині, а також з посиланням на відповідну позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 05.06.2019 року у справі №336/1488/19.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Також Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

24.12.2021 року                                                                 м. Одеса