Ухвала
іменем України 
15 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 212/10023/19
провадження № 51-662 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року щодо нього,
встановив:
За вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області      від 20 квітня 2021 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за частиною 1 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за частиною 2 статті 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Строк покарання засудженому ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 20 квітня          2021 року та зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення                          з 21 листопада 2019 року по 19 квітня 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Залишено незмінним запобіжний захід — утримання під вартою до набрання вироком законної сили.   
Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора та засудженого, суд апеляційної інстанції         24 листопада 2021 року постановив свій вирок, яким вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_4 за частиною 1 статті 187, частиною 2 статті 187, частиною 2 статті 15, частиною 2  статті 185 КК скасував у частині призначеного покарання. ОСОБА_4 призначив покарання за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за частиною 1 статті 187 КК — у виді позбавлення волі на строк 6 років,    за частиною 2 статті 187 КК — у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.
В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_4 за частиною 1 статті 187, частиною 2 статті 187, частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 КК залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаним вироком апеляційного суду щодо нього. 
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Зокрема, у своїй касаційній скарзі засуджений вказує на неправильну кваліфікацію його дій, при цьому, не наводить належних доводів такої позиції з урахуванням вимог кримінального процесуального закону та змісту судових рішень.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 у мотивувальній частині касаційної скарги згадує ОСОБА_5 , однак не звернув уваги, що згідно з положеннями статті 425 КПК він має право оскаржити ухвалені судові рішення лише в частині, що стосуються його інтересів.
При цьому, в оскаржуваному судовому рішенні відсутні посилання на особу ОСОБА_6 . 
Отже, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущено судом апеляційної інстанції при його постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
Крім того, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 - залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Однак, у прохальній частині касаційної скарги засуджений просить змінити оскаржуване судове рішення щодо нього, при цьому, не конкретизує вид та міру покарання за вказаними статтями КК.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
 
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд           
 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                     ОСОБА_3