Ухвала 
 
21 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 216/3614/21
 
провадження № 61-18513ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Тимофієвим Євгенієм Леонідовичем, на ухвалу Центрально-Міського районного суду                   м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «На канікули України», фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих невиконанням умов договору про надання туристичних послуг та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна»                                          (далі - ТОВ «Музенідіс Тревел Україна»), Товариства з обмеженою відповідальністю «На канікули України» (далі - ТОВ «На канікули України»), фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) про відшкодування збитків, завданих невиконанням умов договору про надання туристичних послуг та моральної шкоди.
 
Одночасно з позовом ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у розмірі 68 292,52 грн                            на поточний рахунок р/р (IBAN) НОМЕР_1 ,                               МФО 305299, ПАТ КБ Приватбанк, що належить ФОП ОСОБА_1 ;                                        р/р (IBAN) НОМЕР_2 , МФО 351005, АТ «Укрсиббанк», р/р НОМЕР_3 , МФО 380805, АТ «Райффайзен банк Аваль», що належить ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро», код ЄДРПОУ 38113950.
 
Заява обґрунтована тим, що 31 січня 2020 року він через ФОП ОСОБА_1 , турсубагента, турагента - ТОВ «На канікули України» з туроператором                   ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» уклав договір на туристичне обслуговування № МЗТ/18-254386. На виконання умов вказаного договору позивач сплатив  у повному обсязі за надання туристичних послуг 68 292,52 грн. 
Вказував, що подорож неодноразово переносилася з 2020 року. 16 червня 2021 року на електронну адресу надійшов повний пакет документів, підтвердження бронювання та підтверджений виліт 18 червня 2021 року. 
17 червня 2021 року йому від турсубагента стало відомо, що виліт скасовано з вини туроператора на невизначений термін. Крім того, готель оплату не підтверджує, у той час, як оплата за надання туристичних послуг відбулася              у повному обсязі ще у 2020 році
Вважаючи, що відповідачі за час розгляду справи судом можуть ухилитися від виконання рішення суду в майбутньому, просив суд задовольнити заяву про забезпечення позову.
 
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на грошові кошти у розмірі 68 292,52 грн на поточний рахунок р/р (IBAN) НОМЕР_1 , МФО 305299,                             ПАТ КБ Приватбанк, що належить ФОП ОСОБА_1 ; р/р (IBAN)                                      НОМЕР_2 , МФО 351005, АТ «Укрсиббанк»,                            р/р НОМЕР_3 , МФО 380805, АТ «Райффайзен банк Аваль», що належить ТОВ «Музенідіс Тревел Дніпро», код ЄДРПОУ 38113950.
 
У листопаді 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ФОП ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Тимофієвим Є. Л., на ухвалу                                 Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 29 листопада 2021 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Тимофієвим Є. Л., залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок заявник направила матеріали на усунення недоліків, зазначених                       в ухвалі Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду                                             від 29 листопада 2021 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року                              в частині накладення арешту на грошові кошти у розмірі 68 292,52 грн,                          що знаходяться на поточниму рахунку р/р (IBAN) НОМЕР_1 , МФО 305299, ПАТ КБ Приватбанк, який належить ФОП ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в цій частині відмовити.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову                  у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга                                        є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на                   будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться                      у нього чи в інших осіб.
 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року 
№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).
 
Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
 
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі. 
 
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
 
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів                                        з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що є підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів, оскільки вказаний вид заходів забезпечення позову є доцільним та співмірним з позовними вимогами, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача та утруднити виконання рішення суду                                    в майбутньому.
 
Ураховуючи характер спору та те, що предметом позову є, у тому числі, вимоги щодо відшкодування збитків у розмірі 68 292,52 грн, суди дійшли обґрунтованого висновку про накладення арешту на грошові кошти                            ФОП ОСОБА_1 у межах цієї суми, оскільки невжиття співмірних заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та утруднити виконання ймовірного судового рішення у разі задоволення позову.
 
Крім того, апеляційний суд правильно зазначив, що застосований захід забезпечення позову є тимчасовим заходом.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона                    є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд                       у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної                      особи - підприємця ОСОБА_1 , яка подана її        представником - адвокатом Тимофієвим Євгенієм Леонідовичем, на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «На канікули України», фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих невиконанням умов договору про надання туристичних послуг та моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець
 
                                                                                                                      І. А. Воробйова
 
Ю. В. Черняк