Справа № 352/2282/21 
Провадження № 22-ц/4808/360/22 
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д.В. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого (суддя-доповідач)        Девляшевського В.А.,
       суддів:                                Бойчука І.В., Томин О.О., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Тисменицького районного суду, ухвалене в складі судді Гриньків Д.В. в м. Івано-Франківську 16 грудня 2021 року, в справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2021 року представник АТ «А-Банк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 26 червня 2018 року між сторонами шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за ним. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір, про що свідчить його підпис. Відповідно він надав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, а також його зміну за рішенням та ініціативою банку. Договором також передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору з інформуванням про це позичальника. 
Позивач виконав свої зобов`язання з надання банківських послуг в повному обсязі.
Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, станом на 27 вересня 2021 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 57 998,85 грн. Зокрема: 48 231,66 грн - за тілом кредиту, 9 767,19 грн - за відсотками. Зважаючи на вище викладене, просив позов задовольнити та стягнути визначену заборгованість. 
Заочним рішенням Тисменицького районного суду від 16 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 червня 2018 року у розмірі 48 231,66 грн та 1 887,72 грн судового збору. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу. 
Зазначає, що між сторонами був укладний кредитний договір, про що надано належні докази. Боржник користувався кредитом, що свідчить про ознайомлення та згоду з Умовами і Правилами надання банківських послуг. Своїм підписом позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, що вказує на приєднання його до запропонованого договору. До матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту банку, а також паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі погоджені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Відтак, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №342/180/17 сторонами погоджено всі умови договору, в тому числі і процентну ставку.
Посилається на статтю 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Останній, навіть у разі не погодження Умов та Тарифів банку, повинен сплачувати процентну ставку за користування кредитом, тому суд повинен був стягнути відсотки.
З цих підстав просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухваливши нове про задоволення позову в повному обсязі.
Правом на подання відзиву ОСОБА_1 не скористався.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду переглядається лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів за користування кредитом.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що надані банком витяг з Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Суд також не взяв до уваги паспорт споживчого кредиту, оскільки матеріали справи не містять відомостей, яку саме картку отримав відповідач, тоді як вказаний паспорт містить відомості щодо двох типів кредитних продуктів. З огляду на це відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів. Тому суд відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог, дійшовши переконання про обґрунтованість стягнення лише отриманого та непогашеного позичальником тіла кредиту.
Рішення суду в оскарженій частині не повністю відповідає вказаним вимогам.
Як правильно встановив суд першої інстанції, і це підтверджується матеріалами справи, 26 червня 2018 року між ПАТ «А-Банк» (в подальшому перейменоване на АТ «А-Банк») та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останньому надано кредит на картковий рахунок. При цьому в заяві зазначено, що позичальник погоджується, що підписана заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ними договір, підтвердженням чого є його підпис (а.с. 9 ). 
До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та паспорт споживчого кредиту, підписаний 26 червня 2018 року ОСОБА_1 .
Згідно ізрозрахунком заборгованості, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, станом на 23 вересня 2021 року загальна сума боргу за кредитним договором складала 57998,85 грн. З яких: 48 231,66 грн - за тілом кредиту, 9767,19 грн - по процентах за користування кредитом. 
Посилаючись на те, що у заяві позичальника від 26 червня 2018 року процентна ставка, інші істотні умови договору не визначені, а також враховуючи висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 14-131 цс 19 від 03 липня 2019 року, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача частково, стягнувши лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 48 231,66 грн.
З висновками суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися, виходячи з наступного.
Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
За змістом частин першої та другої статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
При укладенні з банком кредитного договору позичальник підписав не лише заяву від 26 червня 2018 року, а й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якій визначені суттєві умови договору. 
Відповідачем в ході судового розгляду не заперечувався факт підписання цієї заяви та паспорту споживчого кредиту.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 1054 ЦК України кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.
На підставі частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
З наданого банком розрахунку та виписки по рахунку встановлено, що ОСОБА_1 активно користувався кредитними картками, використовував кредитні кошти та на їх погашення періодично вносив платежі. Проте належним чином вчасно та в повному обсязі не виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка окрім, тіла кредиту, також включає заборгованість за процентами.
Разом з тим суд вважав, що позивач не надав доказів погодження сторонами умов щодо розміру відсотків за користування кредитом, посилаючись на те, що зі змісту паспорта споживчого кредиту не можливо встановити, які саме із запропонованих умов були прийняті позичальником.
Колегія вважає такі висновки помилковими з огляду на таке. 
Дійсно як вбачається з паспорту споживчого кредиту, він містить інформацію щодо двох видів карт - «Універсальна» та «Універсальна Gold». За даними розділу №4 базова процентна ставка по картці «Універсальна - 3,9% в місяць (46,8% річних) а по картці «Універсальна Gold» - 3,7 % в місяць (44,4 % річних). 
Проте, як вбачається з розрахунку ОСОБА_1 до 30 червня 2020 року активно користувався кредитними коштами, повністю погашав тіло кредиту та проценти в розмірі 46,8 % річних. Заборгованість за кредитним договором виникла після 30 червня 2020 року. З цієї дати проценти нараховувались банком в розмірі 44,4 % річних, а з 31 травня 2021 року - 40,8% річних. Тобто розмір процентів розраховано банком з урахуванням нижчої процентної ставки, що визначена паспортом споживчого кредиту.
Більше того, ОСОБА_1 не заперечував отримання ним кредитної картки та погодження умов кредитування згідно з паспортом споживчого кредиту, не спростовував відповідними доказами наявність заборгованості як по тілу кредиту, так і по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо стягнення з останнього заборгованості за процентами в розмірі 9 767,19 грн. 
У постанові від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20 Верховний Суд зауважив, що суди не звернули уваги на наявний у матеріалах справи підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Ураховуючи наведене, суди у порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України не врахували те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.
Схожі за змістом висновки зроблені також у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 709/86/21. 
Узагальнюючи наведене, колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у зазначених постановах, а тому дійшов помилкових висновків про те, що паспорт споживчого кредиту не може бути доказом на підтвердження погодження умов кредитування, та про відсутність підстав для стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
А отже, апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 9 767,19 грн.
За положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у з`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» необхідно стягнути сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 270,00 грн та апеляційної скарги в розмірі 3 405,00 грн.
Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.
Заочне рішення Тисменицького районного суду від 16 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 143600826652) 9 767,19 грн заборгованості за відсотками за кредитним договором № б/н від 26 червня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 143600826652) судові витрати в розмірі 5 675,00 грн, понесені у зв`язку із розглядом справи. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                         І.В. Бойчук
                                                                               О.О. Томин