ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2229/22 Справа № 2-8143/2010 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:          головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» на дії державного виконавця
за апеляційною скаргою Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)
на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» на дії державного виконавця, в якій просить суд визнати неправомірною бездіяльність, а саме відмову від 15 червня 2021 року Соборного Відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо не зняття арешту щодо майна ОСОБА_1 та зобов`язати Соборний Відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати арешти щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений постановою про відкриття виконавчого провадження №25047458 від 04.03.2011 та постановою про арешт майна боржника від 29.04.2011 р. шляхом припинення обтяження та виключення записів про обтяження (накладення арешту) щодо майна ОСОБА_1 №10930060 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» на дії державного виконавця – задоволено. 
Визнано неправомірною відмову Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15 червня 2021 року у скасуванні арешту щодо майна ОСОБА_1 .
Арешт та заборону відчуження, накладені на майно (кошти) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 25047458 від 04.03.2021 р., винесеної Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (реєстраційний номер обтяження 10930060) – скасовано.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовити (а.с.87-93). 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 жовтня 2010 року був задоволений позов ВАТ «Комерційний банк Аваль» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Рух» про стягнення суми, а саме: солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ТОВ «Рух» на користь ВАТ «Комерційний банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № К-Д 014/02-40/865/1 від 18.04.2008 р. у сумі 3151367,25 грн., а також судові витрати у сумі 1820 грн.
04 березня 2011 року Соборним відділом Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області (надалі «Соборний відділ ДВС») було відкрито виконавче провадження № 25047458 про примусове виконання виконавчого листа № 2-8143/2010 від 22.02.2011 р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ТОВ «РУХ» на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 3151367,25 грн.
24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» (перейменоване ВАТ «Комерційний банк Аваль») та ПАТ «Кристалбанк» був укладений договір факторингу, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № № К-Д 014/02-40/865/1 від 18.04.2008 р., укладеного між ВАТ «Комерційний банк Аваль» та ОСОБА_1 .
Згідно із ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по Справі № 2-8143/2010 замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2-8143/2010 за позовом позов ВАТ «Комерційний банк Аваль» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Рух» про стягнення суми, зазначивши стягувача Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» замість Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Аваль».
Згідно Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 25.10.2018 р. право вимоги за Кредитним договором № К-Д 014/02-40/865/1 від 18.04.2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 перейшло від ПАТ «Кристалбанк» до ТОВ «ФК «ОМЕГА ФАКТОР».
В подальшому, згідно договору про відступлення права вимоги від 31.01.2019 р. права вимоги за Кредитним договором № К-Д 014/02-40/865/1 від 18.04.2008 року перейшло до ОСОБА_2 . ОСОБА_2 претензій щодо виконання зобов`язань за Кредитним договором № К-Д 014/02-40/865/1 від 18.04.2008 року ОСОБА_1 не має. ПАТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» також не мають претензій до ОСОБА_1 , що підтверджується довідками ПАТ «Кристалбанк» від 31.01.2019 р. та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» вих. № 01-10/310119 – 1 від 31.01.2019 р.
04.03.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №25047458) з одночасним накладенням арешту на все майно боржника (реєстраційний номер обтяження № 10930060). В ході проведення виконавчих дій майно, на яке можливо було б звернути стягнення, виявлено не було, у зв`язку з чим державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону, яка діяла на момент завершення виконавчого провадження) було винесено постанову про повернення виконавчого документу.
Виконавчий лист № 2-8143/2010 від 22.02.2011 р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська повторно не надходив.
Згідно з Довідкою АТ «Кристалбанк» від 31.01.2019 р. вих. № 31.01.2019/2 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не має майнових зобов`язань перед АТ «Кристалбанк», у зв`язку із відступленням останнім прав вимоги за Генеральною кредитною угодою № К-Д 014/02-40/865 від 18.04.2008 р., в межах якої укладено Кредитний договір № К-Д 014/02-40/865/1 від 18.04.2008 р. на користь ТОВ «ФК «Омега Фактор» на підставі Договору про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги від 25.10.2018 р. Станом на 31 січня 2019 року заборгованість за вищевказаним Кредитним договором перед АТ «Кристалбанк» відсутня.
Згідно з Довідкою ТОВ «ФК «Омега Фактор» від 31.01.2019 р. вих. № 01-10/310119-1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не має майнових зобов`язань перед ТОВ «ФК «Омега Фактор», у зв`язку із відступленням останнім прав вимоги за Генеральною кредитною угодою № К-Д 014/02-40/865 від 18.04.2008 р., в межах якої укладено Кредитний договір № К-Д 014/02-40/865/1 від 18.04.2008 р. на користь ОСОБА_2 на підставі Договору про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги від 31.01.2019 р. Станом на 31 січня 2019 року заборгованість за вищевказаним Кредитним договором перед ТОВ «ФК «Омега Фактор» відсутня.
З огляду на те, що постанова про повернення виконавчого документу була винесена 23.03.2012 р. до набрання 05.10.2016р. чинності змін до Закону України «Про виконавче провадження», то судом під час розгляду справи застосовуються положення Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент винесення 23.03.2012 р. постанови про повернення виконавчого листа.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, сформованої 23.06.2021 року, на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 накладено арешт (реєстраційний номер обтяження № 10930060) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 25047458) від 04.03.2011 р., виданої Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив із того, що під час винесення 23.03.2012 р. постанови про повернення виконавчого документу (ВП № 25047458) арешт не було скасовано, що є порушенням положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на момент повернення виконавчого документу. Таким чином, державним виконавцем під час повернення виконавчого документу стягувачу в межах виконавчого провадження № 25047458, не було вчинено обов`язкових заходів щодо зняття арешту з майна боржника.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.
Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».
Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник вказував, що державний виконавець повернувши виконавчий лист у виконавчому провадженні 25047458 стягувачу фактично закінчив виконавче провадження, однак не зняв арешт як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження».
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі — рішення).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
За приписами ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.
Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
Крім того, згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2013 року), виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника.
Аналогічна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г , зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17 (провадження № 61-31540св18) зазначено, що «у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з відсутністю майна у боржника державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, але законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано і боржником за яким є саме заявник у цій справі».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що «частинами першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положень статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим». При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».
Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2013) виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (зняття арешту, накладеного на майно боржника).
Як встановлено і вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Приписами статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано випадки закінчення виконавчого провадження, визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.
З правового аналізу норм, зокрема, статтей 47, 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець зобов`язаний зняти арешт шляхом винесення відповідної постанови лише у випадку закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не виносив постанови про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
За таких обставин, не є можливим дійти висновку про те, що державний виконавець приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу допустив неправомірної бездіяльності в частині не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення скарги і визнання неправомірними бездіяльність державного виконавця.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції про задоволення скарги на рішення державного виконавця про відмову в знятті арешту з майна боржника та заборони його відчуження, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із позивача (заявника) підлягають до стягнення судові витрати за подання апеляційної скарги, а саме 2 270 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року - скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» на дії державного виконавця – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) судові витрати у розмірі 2 270 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: