ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/12599/15                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія-ВР" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 

В С Т А Н О В И Л А:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія-ВР" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10.06.2015 № 0001892204, від 10.06.2015 № 0001902204, від 10.06.2015 № 0001912204.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що викладені в акті висновки контролюючого органу про порушення ТОВ "Будівельна компанія-ВР" вимог податкового законодавства є помилковими, оскільки базуються лише на припущеннях, що суперечить вимогам чинного законодавства, а податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі таких висновків, є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції в період з 24.04.2015 по 12.05.2015 ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Будівельна компанія-ВР" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 09.02.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 26.05.2015 року № 685/26-53-22-04-21-38013854.
В акті перевірки зазначено, що ТОВ "Будівельна компанія-ВР" порушено:
- пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.7 статті 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 840848 грн., у тому числі за 2013 рік на суму 277144 грн, за 2014 рік на суму 563704 грн (в тому числі за півріччя 2014 року на суму 62371 грн, за три квартали 2014 року на суму 523415 грн, за 2014 рік на суму 563704 грн);
- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, п. 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 893501 грн, в тому числі по періодам: у серпні 2013 року у сумі 58635 грн, у вересні 2013 року у сумі 154 762 грн, у жовтні 2013 року у сумі 65013 грн, у грудні 2013 року у сумі 13321 грн, у квітні 2014 року у сумі 25000 грн, у червні 2014 року у сумі 44300 грн, у липні 2014 року у сумі 67547 грн, у серпні 2014 року 409066 грн, у вересні 2014 року у сумі 35 659 грн, у жовтні 2014 року у сумі 20198 грн, у грудні 2014 року у сумі 27652 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду (рядок 24) на суму 27652 грн, у тому числі у грудні 2014 року у сумі 27652 грн;
- пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1, п. 2.4, пп. 2.16 п. 2 та пп. 3.2 п. 3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.   
На підставі висновків, викладених в акті перевірки та з урахування розгляду заперечень, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві було прийнято податкові повідомлення - рішення від 10.06.2015:
- №0001892204, яким збільшено ТОВ "Будівельна компанія-ВР" суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток підприємств на загальну суму 1 051 049 грн, з яких: за основним платежем - 840 839 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 210 210 грн;
- № 0001902204, яким збільшено ТОВ "Будівельна компанія-ВР" суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 1 116 876 грн, з яких: за основним платежем - 893 501 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 223 375 грн;
- № 0001912204, яким ТОВ "Будівельна компанія-ВР" зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2014 року на 27 652 грн. 
Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, натомість позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 138.2 статті 138 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. 
Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум грошових зобов`язань на підставі таких операцій.
В той же час, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно п.  201.10  ст.  201 ПК України  податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.
Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані  Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  (далі  -  Закон № 996-XIV).
Статтею 9 розділу  3 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з`ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудження основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку
Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
З положень податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов`язує реалізацію права платника на податкову вигоду.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.
Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Будівельна компанія-ВР" у період, який перевірявся податковим органом, мало господарські відносини з ТОВ "Треона Союз", а саме, останнім було надано позивачу послуги технічного обслуговування асфальтоукладальника   та здійснено поставку мастила для   виконання відповідної послуги. 
На підтвердження факту отримання зазначеної послуги від ТОВ "Треона Союз" позивачем надано акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № 177 від 25.06.2014 та видаткову накладну № 160 від 24.06.2014.
ТОВ "Треона Союз" виписало на користь ТОВ "Будівельна компанія-ВР" податкові накладні № 160 від 24.06.2014, № 177 від 25.06.2014.
В періоді щодо якого проводилась перевірка ТОВ "Будівельна компанія-ВР" перебувало у господарських відносинах із ТОВ "Укркиївтранс" за договором про надання послуг спеціальною технікою № 56 від 03.12.2014, предметом якого є надання послуг спеціальною технікою та послуг по прибиранню та вивезенню снігу з об`єктів замовника.
Позивачем на підтвердження факту отримання послуг за вказаним договором від ТОВ "Укркиївтранс" надано копію договору з додатками, акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № УК-0000397 від 10.12.2014, довідки про виконані роботи/послуг/працівником ТОВ "Укркиївтранс", товарно-транспортні накладні.       
ТОВ "Укркиївтранс" виписало на користь ТОВ "Будівельна компанія-ВР" податкові накладні № 4 від 03.12.2014, № 14 від 10.12.2014.
Також, у період, який перевірявся податковим органом, ТОВ "Будівельна компанія-ВР" перебувало у господарських   відносинах з ТОВ "Трансекспресбуд", у тому числі, за договором на надання послуг №1130816 від 16.08.2013, предметом якого є надання послуг транспортними засобами та дорожньою технікою.
На підтвердження факту отримання послуг за зазначеним договором ТОВ "Будівельна компанія-ВР" надано копії відповідного договору, актів надання послуг, довідок про виконані роботи /послуги/, талонів замовлень.
ТОВ "Трансекспресбуд" виписало на користь ТОВ "Будівельна компанія-ВР" податкові накладні № 14 від 12.09.2013, № 9 від 06.09.2013, № 7 від 05.09.2013, № 5 від 04.09.2013, № 4 від 03.092013, № 2 від 02.09.2013, № 1 від 01.09.2013, № 14 від 30.08.2013, № 12 від 23.08.2013. 
ТОВ "Будівельна компанія-ВР" в періоді щодо якого проводилась перевірка мало фінансово - господарські взаємовідносини з ПВКП "Калькутта" за договором купівлі - продажу товарів на умовах попередньої оплати № 002-1710 від 17.10.2014.
На підтвердження факту отримання товару за зазначеним договором ТОВ "Будівельна компанія-ВР" надано копії зазначеного договору, видаткової накладної № 9 від 14.11.2014, ТТН № Р9 від 14.11.2014. 
ПВКП "Калькутта" виписало на користь ТОВ "Будівельна компанія-ВР" податкову накладну № 3 від 17.10.2014.
ТОВ "Будівельна компанія-ВР", у період, який перевірявся податковим органом, мало господарські відносини з ТОВ "Арена-Буд" за договорами на надання послуг № 11-04/14 від 11.04.2014, предметом якого є надання послуг з перевезення ґрунту транспортними засобами, підряду № 14-07/14 від 11.07.2014, предметом якого є улаштування бетонної підлоги підвалу по об`єкту Торговий центр (Вербицького).
ТОВ "Будівельна компанія-ВР" на підтвердження факту отримання послуг за вказаними договорами надано копії договорів з додатками, актів приймання виконаних робіт, реєстру перевезення вантажів автомобілями ТОВ "Арена-Буд" у квітні 2014 року, договірних цін, локальних кошторисів, підсумкових відомостей ресурсів, актів приймання виконаних будівельних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати. 
ТОВ "Арена-Буд" виписало на користь позивача податкові накладні № 19 від 27.06.2014, № 12 від 29.04.2014, № 4 від 11.04.2014, № 9 від 15.07.2014, № 10 від 17.07.2014, № 3 від 07.08.2014, № 6 від 20.08.2014, № 6 від 21.10.2014, № 8 від 28.11.2014, № 7 від 28.11.2014. 
ТОВ "Будівельна компанія-ВР" в періоді щодо якого проводилась перевірка мало фінансово - господарські взаємовідносини з   ТОВ "Буд Транс" за договором   про надання послуг будівельних машин та устаткування (спецтехніки) № 04/06/14 від 04.06.2014, предметом якого є надання послуг будівельних машин, механізмів та автотранспорту на об`єктах замовника, поставки №27/08/14 від 27.08.2014, предметом якого є постачання будівельних матеріалів.   
На підтвердження існування фінансово - господарських взаємовідносин за вказаним договором позивачем надано копії зазначеного договору, актів надання послуг, реєстрів перевезення вантажів, довідок про виконані роботи /послуги/, ТТН.         
ТОВ "Буд Транс" виписало на користь ТОВ "Будівельна компанія-ВР" податкові накладні № 9 від 24.06.2014, № 11 від 25.06.2014, № 12 від 25.06.2014, № 25 від 25.06.2014, № 4 від 03.07.2014, № 5 від 03.07.2014, № 10 від 08.07.2014, № 9 від 08.07.2014, № 26 від 22.07.2014, № 40 від 29.07.2014, № 41 від 29.07.2014, № 4 від 06.08.2014, № 3 від 06.08.2014, № 5 від 07.08.2014, № 6 від 07.08.2014, № 7 від 08.08.2014, № 8 від 08.08.2014, № 10 від 18.08.2014, № 12 від 19.08.2014, № 11 від 19.08.2014, № 13 від 20.08.2014, № 17 від 29.08.2014, № 18 від 29.08.2014, № 21 від 30.08.2014, № 20 від 30.08.2014, № 22 від 30.08.2014, № 23 від 30.08.2014, № 19 від 31.08.2014, № 26 від 31.08.2014, № 24 від 31.08.2014, № 27 від 31.08.2014, № 28 від 31.08.2014, № 29 від 31.08.2014, № 30 від 31.08.2014, № 31 від 31.08.2014, № 32 від 31.08.2014, № 33 від 31.08.2014, № 34 від 31.08.2014, № 35 від 31.08.2014, № 36 від 31.08.2014, № 25 від 31.08.2014, № 37 від 31.08.2014, № 38 від 31.08.2014, № 39 від 31.08.2014, № 40 від 31.08.2014, № 42 від 31.08.2014, № 43 від 31.08.2014, № 45 від 31.08.2014, № 44 від 31.08.2014, № 47 від 31.08.2014, № 50 від 31.08.2014, № 46 від 31.08.2014, № 48 від 31.08.2014, № 49 від 31.08.2014.
ТОВ "Будівельна компанія-ВР", у період, який перевірявся податковим органом, мало господарські відносини з ТОВ "Трансперспектива" за договором надання послуг № 28/13 від 01.08.2013, предметом якого є надання послуг транспортними засобами та дорожньою технікою. 
Позивачем на підтвердження факту отримання послуг за зазначеним договором надано копії договору, актів надання послуг, талонів замовлень, довідок про виконані роботи /послуги/, ТТН, видаткових накладних, актів надання послуг, паспортів якості. 
ТОВ "Трансперспектива" виписало на користь позивача податкові накладні № 29 від 22.11.2013, № 27 від 19.11.2013, № 26 від 19.11.2013, № 24 від 18.11.2013, № 22 від 16.11.2013, № 20 від 15.11.2013, № 3 від 02.11.2013, № 90 від 29.10.2013, № 91 від 29.10.2013, № 89 від 29.10.2013, № 77 від 26.10.2013, № 64 від 22.10.2013, № 65 від 22.10.2013, № 51 від 18.10.2013, № 44 від 17.10.2013, № 45 від 17.10.2013, № 40 від 16.10.2013, № 33 від 15.10.2013, № 32 від 15.10.2013, № 28 від 14.10.2013, № 22 від 10.10.2013, № 20 від 10.10.2013, № 19 від 10.10.2013, № 11 від 07.10.2013, № 8 від 06.10.2013, № 2 від 02.10.2013, № 66 від 30.09.2013, № 64 від 30.09.2013, № 63 від 30.09.2013, № 61 від 30.09.2013, № 59 від 30.09.2013, № 57 від 30.09.2013, № 56 від 30.09.2013, № 42 від 27.09.2013, № 33 від 24.09.2013, № 19 від 18.09.2013, № 14 від 13.09.2013, № 2 від 03.09.2013, № 1 від 02.09.2013, № 135 від 31.08.2013, № 122 від 27.08.2013, № 119 від 26.08.2013, № 114 від 23.08.2013, № 107 від 22.08.2013, № 88 від 30.07.2013, № 66 від 23.07.2013, № 89 від 30.07.2013, № 82 від 19.08.2013, № 83 від 19.08.2013, № 73 від 16.08.2013, № 47 від 12.08.2013, № 46 від 12.08.2013, № 31 від 08.08.2013, № 25 від 0808.2013, № 13 від 06.08.2013.
На підтвердження факту здійснення оплати за товар та послуги отримані від   контрагентів ТОВ "Трансекспресбуд", ТОВ "Арена-Буд", ТОВ "Треона Союз", ТОВ "Укркиївстранс", ПВКП "Калькутта", ТОВ "Буд Транс", ТОВ "Трансперспектива" позивачем надано банківські виписки.
Судом першої інстанції встановлено, що товар та послуг отримані позивачем від контрагентів ТОВ "Трансекспресбуд", ТОВ "Арена-Буд", ТОВ "Треона Союз", ТОВ "Укркиївтранс", ПВКП "Калькутта", ТОВ "Буд Транс", ТОВ "Трансперспектива" в подальшому були реалізовані замовникам ТОВ "Будівельна компанія-ВР", а саме: ТОВ "КДД Інжиніринг", ТОВ "Ерідон Буд", ТОВ "Українська будівельно-інвестиційна компанія "Укрбудінвест", ТОВ "Інлайн Плюс", ПММ фірмі "Ерідон", ТОВ "Проектдорсервіс", ТОВ "Будівельна інвестиційні компанія "Новобуд", ТОВ "Фора", ПСП "Україна", ТОВ "Папірус Плюс", що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями укладених із замовниками договорів, додаткових угод до них, графіків виконання робіт, довідок про вартість будівельних робіт, актів приймання виконаних робіт, робочих креслень, підсумкових відомостей ресурсів, банківських виписок про рух коштів по рахункам, податкових накладних, актів огляду прихованих робіт, виконавчих схем.
Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та   Податковий кодекс України встановлюють, що будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. 
В свою чергу слід зазначити, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операцій. Однак критерієм формування фінансового результату є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що вчинені операції спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження реальності спірних послуг позивач повинен надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
Аналогічна правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № 0870/3891/12.
При цьому, як вбачається з акта перевірки, доводи відповідача про відсутність на балансі контрагентів позивача основних засобів, неможливість виконання робіт власним трудовими ресурсами, невідповідність придбаної групи товарів реалізованій базуються на інформаційно-аналітичних   базах контролюючого органу.
Разом з тим, суд зазначає, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.03.2021 у справі № 460/143/19.
Посилання відповідача на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, як на підставу для відмови в задоволенні позову, є також помилковим з тих підстав, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. У разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення контрольного заходу таких обставин не встановлено.
Суд зазначає, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Крім того, позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості під час придбання у контрагента товару встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням обставин діяльності контрагента. Так само позивач позбавлений можливості впливати на контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України. Суд зазначає, що господарські взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
В контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, товариством надано належно оформлені первинні документи та інші документи складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.
В свою чергу, позивач при укладанні договорів зі своїми контрагентами не зобов`язаний отримувати інформацію та документальні підтвердження понесення ними витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, а тому суд враховує неможливість подання позивачем документів, про необхідність дослідження яких зазначено Верховним Судом. 
При цьому, суд враховує, що спірні господарські операції мали місце у 2013-2014 роках. 
Для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством, діють строки зберігання, передбачені підпунктами 44.3 і 44.4 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до вимог зазначених пунктів первинні документи, за якими подавалася податкова звітність, мають зберігатися не менше 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до ст. 39 ПКУ) з дня подання такої звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Первинні документи, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, мають зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, відповідно до законодавства та установчих документів (частина третя ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). 
Наведене свідчить, що станом на 2021 рік строк зберігання контрагентами позивача документів 2013-2014 років сплинув. 
В свою чергу слід зазначити, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит/витрати містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, позивачем надані первинні документи, які свідчать про фактичне виконання конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо.
В свою чергу, відповідачем під час розгляду справи доказів на підтвердження наведених в акті перевірки висновків суду не пред`явлено. 
Колегія суддів звертає увагу, що збирання інформації щодо діяльності суб`єктів господарювання належить до компетенції контролюючого органу та така функція не притаманна суду, а тому саме на контролюючий орган покладено обов`язок документально підтвердити безпідставність формування платником податків податкового кредиту та витрат. 
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про фактичне здійснення спірних господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки, враховуючи вимоги статті 77 КАС України, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаними вище контрагентами сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались, проте такі докази суду пред`явлені не були.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит та враховано витрати для визначення об`єкта оподаткування, за результатами господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансекспресбуд", Товариством з обмеженою відповідальністю "Укркиївтранс", Товариством з обмеженою відповідальністю "Арена-буд", Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансперспектива", Приватним виробничо-комерційним підприємством "Калькутта", Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд Транс", Товариством з обмеженою відповідальністю "Треона-Союз", отже, податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10.06.2015 № 0001892204, від 10.06.2015 № 0001902204, від 10.06.2015 № 0001912204 є протиправними та підлягають скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно  ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Н.В. Безименна

                                                                                                    А.Ю. Кучма