ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 березня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/9129/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                        судді - доповідача  Чумака С.Ю.,
                                               суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2021 року у справі № 160/9129/21 (суддя І інстанції – Врона О.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (відповідач-2) та 46 комендатури охорони та обслуговування (відповідач-3) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті рішення про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, та за період з 01.03.2018 по 23.11.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – березень 2018 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 після прийняття рішення Військовою частиною НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, та за період з 01.03.2018 по 23.11.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – березень 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2021 року позов задоволений частково:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, та за період з 01.03.2018 по 23.11.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року, та за період з 01.03.2018 по 23.11.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі 1 і 2 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом. Також послався на відсутність фінансових ресурсів для виплати позивачу індексації грошового забезпечення. Крім того, відсутній механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.

Відповідач-2 в апеляційній скарзі зазначив, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки з 1 липня 2021 року військову частину НОМЕР_1 , в якій проходив службу позивач, зараховано на фінансове забезпечення до відповідача-3.

Відзиви на апеляційні скарги від учасників справи не надходили.

У частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржено.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2018 № 277 полковника ОСОБА_1 , звільненого наказом начальника Генерального штабу – Головнокомандуючого Збройних Сил України (по особовому) складу від 26.10.2018 № 573 з військової служби у запас відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за підпунктом «б» (за станом здоров`я), з 23.11.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. (а.с. 8)

Після звільнення зі служби позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018 та компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення.

Листом від 30.04.2021 № 350/172/34/81 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що індексація грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині не здійснювалась і вказала про відсутність законних підстав проведення розрахунку та виплати індексації позивачу грошового забезпечення за вказаний період у військовій частині. Також відповідач-1 повідомив, що з 01.04.2020 військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .  (а.с. 10-11)

З 1 липня 2021 року на виконання рішення командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 1 червня 2021 року № 4665/п військову частину НОМЕР_1 зараховано на фінансове забезпечення до 46 комендатури охорони та обслуговування (код ЄДРПОУ 26621649)

Вважаючи, що має право на виплату індексації грошового забезпечення за час проходження служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення є протиправною, оскільки сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Також суд погодився з доводами позову, що базовим місяцем для нарахування індексації в період з 10.10.2016 по 28.02.2018 є січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 28.09.2018 – березень 2018 року.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Отже, нормами чинного законодавства прямо передбачено проведення індексації саме грошового забезпечення.
Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ (далі – Закон № 1282-ХІІ) визначено, що індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі – Порядок № 1078).
Пунктом 1 цього Порядку № 1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно з пунктом 2 Порядку  № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку № 1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
З огляду на наведені вище норми, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для нарахування та виплати індексації позивачу за період з 1 січня 2016 по 23 листопада 2018 року, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.
Стосовно доводів відповідача-1 про відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації апеляційний суд зазначає таке.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.
Крім того, апелянт зазначає що, на теперішній час не існує механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.
У роз`ясненнях Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2 зазначено, що у зв`язку із внесенням змін до постанови КМУ від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» нарахування та виплата індексації військовослужбовцям не здійснюється до окремого роз`яснення.
У роз`ясненнях Міністерства соціальної політики України від 8 серпня 2017 року № 78/0/66-17 вказано, що механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.
З цього приводу апеляційний суд зауважує, що роз`яснення певних державних органів не є нормативно-правовими актами, а тому не можуть встановлювати порядок нарахування чи припинення виплат індексації грошового забезпечення.
Право на таку індексацію закріплено чинним законодавством України. У зв`язку з цим держава та відповідні державні органи повинні забезпечити реалізацію такого права на проведення індексації грошового забезпечення.
У випадку відсутності механізму проведення нарахування та виплати індексації грошових доходів військовослужбовців за попередні періоди, Держава через відповідні державні органи повинна забезпечити запровадження такого механізму для забезпечення реалізації прав громадян, передбачених чинним законодавством.
Посилання апелянта (відповідача-1) на неможливість проведення індексації грошових доходів за минулі періоди часу також є безпідставними, оскільки така індексація позивачу не проведена з вини саме цього відповідача, а тому держава Україні в особі належного державного органу і повинні забезпечити її проведення та віднайти такий механізм.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що зазначений Порядок № 1078 затверджений на виконання положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і не встановлює додаткових вимог для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям, тобто при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців можуть і повинні застосовуватись загальні приписи Порядку № 1078, якщо окремого аналогічного порядку відносно військовослужбовців не прийнято.
Щодо посилань на пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення за своїм правовим змістом є частиною грошового забезпечення, а тому такі позови можуть бути подані до суду без обмеження будь-яким строком.
Стосовно доводів відповідача-2 апеляційний суд зазначає, що дійсно з 1 липня 2021 року військову частину НОМЕР_1 зараховано на фінансове забезпечення до 46 комендатури охорони та обслуговування, а тому саме остання є належним відповідачем щодо вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
З цього приводу колегія суддів зауважує, що, звертаючись 8 квітня 2021 року до відповідача із заявою, позивач просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 по 23 листопада 2018 року, тобто вимоги щодо застосування конкретного базового місяця для нарахування індексації ним у заяві не ставились і відповідно відповідачем не розглядались.
Подаючи відзив на позовну заяву, відповідач-1 зазначав, що в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації у січні 2016 року-листопаді 2018 року не було. Також посилався на роз`яснення Міністерства соціальної політики України щодо відсутності механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.

Отже, на час подання позову спору між сторонами стосовно визначення базового місяця для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення не існувало, заперечення відповідача стосувались лише права позивача на отримання такої індексації. 

Також, відповідач-3 ще не ухвалював рішення щодо нарахування індексації з визначенням базового місяця на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, як передчасно заявленому.
Аналогічно передчасними з таких ще мотивів є і вимоги стосовно нарахування і виплати компенсації втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин, враховуючи наведені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 вересня 2021 року у справі № 160/9129/21 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 та 46 комендатури охорони та обслуговування про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 по 23 листопада 2018 року включно.
Зобов`язати 46 комендатуру охорони та обслуговування (вул. Січових стрільців, 147, м. Дніпро, 49069, код ЄДРПОУ 26621649) здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 по 23 листопада 2018 року включно. 
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач                                                             С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко