Ухвала
Іменем України
 
17 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 296/381/21
провадження № 61-20932ск21  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2021 року у складі судді Шалота К. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І. 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути на свою користь з Головного управління Держгеокадастру 
у Житомирській області моральну шкоду в розмірі 1 500 000 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року по справі №240/8599/19 його позов задоволено частково. Визнано протиправним відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки за кадастровим номером 18225281200:03:000:0150 для сінокосіння з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років, яка розташована на території Ружинського району Житомирської області, за клопотанням від 03 травня 2018 року, викладену 
у листі №1398/0-1697/0/22-19 від 21 травня 2019 року.
Зазначає, що протиправними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює на власний розсуд в 1 500 000 грн та вважав, що ця сума буде достатньою для відновлення його душевної рівноваги. Моральна шкода виразилась в душевних стражданнях, пережитих ним у зв`язку із неправомірними діями відповідача. У зв`язку з цим, зазначає, що був змушений виділити тривалий час для звернення до юристів та судових органів для усунення незаконних перешкод зі сторони відповідача, у зв`язку з чим був позбавлений можливості своєчасного та нормального вирішення побутових проблем та задоволення своїх людських потреб. Перенесений у зв`язку 
з неправомірними діями відповідача сильний психологічний стрес, постійне напруження під час судового врегулювання призвело до погіршення стосунків 
з односельчанами, що негативно позначилось на його психічному стані та відносинах в сім`ї.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які 
б вказували на завдання йому фізичних чи душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок визнання відмови відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою протиправною, тобто, в порушення статті 81 ЦПК України не довів факт завдання моральної шкоди.
13 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року.
ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови отримано ним 15 листопада 2021 року. На підтвердження зазначених обставин до касаційної скарги додано відповідні докази.
Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Ураховуючи те, що касаційну скаргу подано 13 грудня 2021 року, тобто протягом тридцяти днів з дня, коли особа отримала оскаржену ухвалу, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.
Підставою, на якій подається касаційна скарга,  ОСОБА_1  зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, оскільки суди попередніх інстанцій в оскаржених рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2019 року у справі №216/3521/16 (провадження №14-71цс19, у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №823/783/16, від 19 грудня 2018 року у справі №640/14909/16, від 04 березня 2019 року у справі №295/443/17, від 08 травня 2019 року у справі 233/3464/17).
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не перевірили всі обставини справи 
і їх поважність згідно вимог законодавства. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Суди встановили, що 03 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки за кадастровим номером 18225281200:03:000:0150, що розташована на території Ружинського району Житомирської області для сінокосіння з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років.
Листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 21травня 2019 №1398/0-1697/0/22-19 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, викладену у листі від 21 травня 2019 року №1398/0-1697/0/22-19 в наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером 18225281200:03:000:0150 для сінокосіння 
з послідуючою передачею в оренду на термін 49 років, яка розташована на території Ружинського району Житомирської області, за клопотанням від 03.05.2018. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 травня 2018 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером 18225281200:03:000:0150 для сінокосіння з послідуючою передачею в оренду на термін 49 років, яка розташована на території Ружинського району Житомирської області та прийняти рішення у відповідності до норм Земельного кодексу України та із врахуванням встановлених обставин справи.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2021 року в справі № 296/3139/20 (провадження № 61-1086св21) вказано, що «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 000 грн. Сам по собі факт, що визнано протиправно бездіяльність Головного управління Держгеокадастру 
в Житомирській області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_2 від 02 березня 2018 року, не свідчить про наявність заподіяння шкоди позивачу».
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суди встановили, що позивачем не надано доказів, які б вказували на факт заподіяння йому моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками.
За таких обставин суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог.
Посилання ОСОБА_1 на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2019 року у справі №216/3521/16 (провадження №14-71цс19, у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №823/783/16, від 19 грудня 2018 року у справі №640/14909/16, від 04 березня 2019 року у справі №295/443/17, від 08 травня 2019 року у справі 233/3464/17, необґрунтовані, оскільки указані висновки зроблено за інших фактичних обставин.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2021 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 вересня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про стягнення моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат