УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/1222/21 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А. 
Категорія 39    Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б, Шевчук А.М. 
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/1222/21 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 жовтня 2021 року, яке ухвалено суддею Воробйовою Т.А. 
встановив:
Позивач у лютому 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в зв`язку з невиконанням вимог кредитного договору б/н, укладеного між сторонами 16.02.2011, за яким відповідач отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, виникла заборгованість станом на 13.01.2021 в розмірі 27692,94 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 9150,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 18542,94 грн.
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати  та ухвалити нове судове рішення - яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач підписав Анкету-заяву від 16.02.2011, чим підтвердив свою згоду на те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням вказаної анкети-заяви, відповідач погодив, що повністю згоден з вказаними Умовами та Правилами, розуміє їх зміст та зобов`язується їх виконувати, зобов`язується самостійно знайомитися з усіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів на сайті банку. Крім того, позивачем було надано розрахунок, в якому зазначені суми відсотків, пені та інші суми, відповідно до умов Кредитного договору та виписка по картковому рахунку, з якого слідує, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними. Наведене, на думку апелянта, свідчить про згоду відповідача з умовами кредитування. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 16 лютого 2011 року АТ КБ «ПриватБанк» уклало договір з  ОСОБА_1 ,за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У даній заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які зобов`язується виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  відповідача за вказаним кредитним договором станом на 13 січня 2021 року становила 27692,94 грн, яка складалась із заборгованості за тілом кредиту в сумі 9150,00 грн та заборгованості за відсотками в сумі 18542,94 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості вимог банку, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України).
На обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитними коштами, банк посилався на Тарифи обслуговування кредитних карт та Умови і Правила надання банківських послуг, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, в тому числі штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови.
Разом з тим, Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг, з якими був ознайомлений позичальник.
Крім того, у анкеті-заяві не зазначено типу наданих банком послуг та розміру наданого кредитного ліміту. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомився та погодився відповідач, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
Надані банком Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк». Вказані Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 16 лютого 2011 року шляхом підписання заяви.
Зважаючи на наведене відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок утворення заборгованості за тілом кредиту та процентної ставки.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палата Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення тіла кредиту виходячи з наступного.
Так згідно наданого Банком розрахунку, заборгованість за кредитом в сумі 9150,00 грн нарахована за період з 09.07.2014 по 13.01.2021. Разом з тим, станом на 09.07.2014 існувала заборгованість у сумі 7890,00 грн, а заборгованість за кредитом в сумі 9150,00 грн була нарахована Банком станом на 26.08.2014, і вказана сума залишилася незмінною станом на 13.01.2021. 
Разом з тим, як видно із виписки по рахунку, у період з 09.07.2014 по 13.01.2021 позивач періодично як знімав кошти, так і здійснював поповнення кредитної картки, однак внесені відповідачем кошти на погашення заборгованості у розрахунку заборгованості не відображено, так само як і не відображено порядок нарахування заборгованості станом на 09.07.2014 у сумі 7890,00грн. Крім того, з розрахунку заборгованості не можливо встановити порядок зарахування внесених відповідачем коштів, на погашення яких саме складових заборгованості і порядок їх зарахування. 
У свою чергу позивачем не було доведено належними та допустимими доказами існування у ОСОБА_1 заборгованості за договором від 16.02.2011 за тілом кредиту саме у розмірі 9150,00 грн, як і не надано розрахунку заборгованості, з якого можливо було б достовірно встановити наявність заборгованості за кредитом у вказаному розмірі. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені вимог про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9150,00 грнє вірним. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий                                               Судді