ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року	Львів	Справа № 380/7964/21 пров. № А/857/22527/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року (ухвалене головуючою-суддею Клименко О.М. у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                     в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач-1), Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області (далі - Ліквідаційна комісія ГУМВС, ліквідаційна комісія, відповідач-2), в якому просив визнати протиправними дії МВС України щодо повернення без прийняття його заяви про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням третьої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (далі - ОВС), зобов`язати МВС України повторно розглянути її, за результатами розгляду якої відповідно до п.9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у раз загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 (далі - Порядок №850) прийняти відповідне рішення та зобов`язати ГУМВС у 15-дениий строк після отримання його заяви та повного пакета документів, надіслати до МВС України подані документи та висновок щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності, відповідно до п.8 Порядку №850.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, МВС України подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що саме лише подання позивачем передбачених п.7 Прядку №850 документів, не свідчить про наявність у нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. До компетенції МВС України віднесено аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь якого з рішень, про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову к виплаті такої.
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, а відповідач-2 правом апеляційного оскарження судового рішення.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивач до 30.12.2008 проходив службу в ОВС.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №762 від 18.12.2008, виданого військово-лікарською комісією ГУМВС, у позивача наявне захворювання, пов`язане з проходженням в ОВС. За сукупністю захворювань позивач непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку.
Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 011849 від 23.02.2021, виданого комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №1, позивачу встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням в ОВС.
Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ №354810 від 23.02.2021, виданої Комунальним закладом Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №1, позивачу встановлено третю групу інвалідності (захворювання, пов`язане з проходженням в ОВС). Інвалідність встановлена до 01.03.2022.
24.02.2021 позивач звернувся до голови Ліквідаційної комісії із заявою (рапортом), у якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що внаслідок отримання захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС йому встановлено третю групу інвалідності, до якої долучив довідку МСЕК про втрату працездатності, копію виписки МСЕК про встановлення групи інвалідності, копію свідоцтва про хворобу, копію паспорта та ідентифікаційного коду та реквізити банківського рахунку.
Ліквідаційна комісія на підставі поданих позивачем документів склала висновок про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» №565-ХІІ від 20.12.1990 (далі - Закон №565-ХІІ) у зв`язку з установленням йому інвалідності, що настала в період проходження служби в ОВС у розмірі 340500,00 грн, який листом №65/31/01-2021 від 12.03.2021 разом з поданими позивачем документами надіслала до МВС України для прийняття рішення про призначення цієї допомоги.
16.04.2021 Департамент фінансово-облікової політики МВС України скерував Ліквідаційній комісії лист №15982/15-2021 «Про повернення матеріалів», відповідно до якого за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія щодо нього проведена з порушенням, а саме :
- пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 «Питання медико-соціальної експертизи» (далі - Положення №1317), відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС, які при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 до складу комісії не залучалися;
- пункту 16  Положення №1317 - під час проведення медико-соціальної експертизи представлення ОСОБА_1 працівником ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» не здійснювалось.
Наявність зазначених недоліків унеможливила прийняття рішення за надісланими матеріалами відповідно до Порядку №850, а тому матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 були повернуті на доопрацювання.
Вважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із зазначеним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що МВС України протиправно ухилилося від прийняття рішення, яке віднесене до його компетенції, оскільки не прийняло жодного рішення щодо одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до п.9 Порядку №850.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції були врегульовані Законом №565-ХІІ, ч.6 ст.23 якого передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в ОВС у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
З 07.11.2015 Закон №565-ХІІ втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VІІІ).
Абзацом третім пункту 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VІІІ визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Отже, норми статті 23 Закону №565-ХІІ мають переживаючу дію, а колишні працівники міліції мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням їм інвалідності на підставі цього Закону в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації положень статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України 21.10.2015 своєю постановою затвердив Порядок №850, пунктом 2 якого передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п.п.2 п.3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Згідно п.7 Порядку №850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи : заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Відповідно до п.8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
Згідно п.9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Судом встановлено, що Ліквідаційна комісія ГУМВС склала висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, який разом з поданими ним на виплату цієї допомоги документами надіслала до МВС України для прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності, що настала в період проходження служби в ОВС.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.9 Порядку №850, МВС України у місячний строк після надходження зазначених вище документів зобов`язане було прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги та надіслати таке рішення (разом із зазначеними документами) керівникові ОВС, у якому проходив службу позивач.
Тобто, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих для призначення і виплати грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям компетентним на те органом (МВС України) відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), оформленого наказом.
При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень Порядку №850.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.09.2021 по справі №440/1389/19, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
З матеріалів справи видно, що отримавши від ліквідаційної комісії документи на виплату позивачу одноразової грошової допомоги, МВС України листом №65/31/01-2021 від 12.03.2021, в порушення вимог п.9 Порядку №850 повернуло їх без прийняття відповідного рішення.
При цьому, не може вважатись належним рішенням в розумінні наведеної норми Порядку №850 листи Департаменту про повернення матеріалів на доопрацювання, оскільки вказаний лист не містить підстав та мотивів відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Отже, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.
Доводи скаржника з покликанням на те, що у разі виявлення невідповідності поданих документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь-якого з рішень, чи то про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову у виплаті такої є безпідставними, оскільки спростовуються вищезазначеними положеннями законодавства.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у п.23 рішення ЄСПЛ зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції та аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року по справі №380/7964/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук