ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/361/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/363/20 Категорія: на ухвалу 	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 лютого 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л., Гончар Н.І.
за участю секретаря Захарченко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – адвоката Літинського Тараса Олександровича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом.
В обґрунтування якого вказувала, що є власником 57/100 частки будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом договору дарування частки житлового будинку від 02.07.2018 року №2370, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №129383423 від 02.07.2018 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №194543076 від 23.12.2019 року.
Іншим співвласником 43/100 частки вказаного будинку є ОСОБА_1 .
Між співвласниками будинку АДРЕСА_1 виник спір щодо користування присадибною земельною ділянкою, у зв`язку з чим вони позбавлені можливості реалізувати своє право на її приватизацію.
У зв`язку із намірами позивача припинити спільну часткову власність та у майбутньому розпорядитися своєю часткою вище вказаного будинку, виникла необхідність у виділенні належної їй частки у даному будинку в натурі та встановленні порядку користування присадибною земельною ділянкою відповідно до виділеної в натурі частки будинку для реалізації у подальшому її права на приватизацію відповідної часини присадибної земельної ділянки.
На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд виділити у натурі на праві власності 57/100 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 – згідно належних їм 57/100 та 43/100 часток будинку.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 грудня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Ухвала мотивована тим, що позивач повторно не з`явився до суду, заяв щодо розгляду даної справи у його відсутність не подано, тому справа має бути залишена без розгляду.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , що подана представником позивача-адвокатом Літинським Т.О. про вирішення питання судових витрат.
В обґрунтування даного судового рішення, суд посилався на те, що стороною відповідача в заяві про компенсацію витрат не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. 
Окрім того, документального розрахунку та обґрунтування витрат на правову допомогу, а саме які роботи були виконані, за який час, що було зроблено представником для підготовки відзиву тощо, та договору про надання правової допомоги, відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу є недоведеними та задоволенню не підлягають.
В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 24.12.2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Літинський Т.О., вказуючи на незаконність судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути понесені відповідачем судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що необґрунтованими і умисними діями позивача ОСОБА_2 є те, що позивач розпочала судовий процес шляхом подання позовної заяви без вирішення питання у позасудовому порядку. Також, подавши позовну заяву, позивач діяла заздалегідь недобросовісно, оскільки повідомила і надала до суду невідповідні фактичним обставинам справи докази, не повідомила суду, що самовільно знесла частину забудови відповідача, односторонньо порушила порядок користування земельною ділянкою.
Судові витрати на правничу допомогу понесені відповідачем є реальними та підтверджуються договором про надання правничої допомоги та видатковим касовим ордером про їх оплату. На виконання зобов`язань адвокатом було вивчено позовну заяву, проаналізовано вимоги законодавства та судову практику, надано консультації та сформовано і роздруковано процесуальні документи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 грудня 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Літинського Т.О. звернулася до суду з заявою про вирішення питання судових витрат. В заяві зазначено, що ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської від 01.12.2021 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою - залишено без розгляду. За для дотримання прав та інтересів відповідача ОСОБА_1 в суді, вона уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Літинським Т.О. Заявник вказує, що згідно вказаного договору та прибуткового касового ордеру ОСОБА_1 сплатила адвокату Літинському Т.О. обумовлену договором суму у розмірі 16000 грн. У заяві зазначено, що на виконання завдань адвокатом було вивчено позовну заяву, проаналізовано вимоги законодавства та судову практику, надано консультації та сформовано та виготовлено процесуальні документи. 
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
В апеляційній скарзі представник відповідача вказує, що недобросовісність позивача полягає у тому, що нею заявлений завідомо безпідставний позов, в якому викладені недостовірні відомості, а тому такі дії позивача є необґрунтованими, що свідчить про необхідність компенсації нею витрат понесених відповідачем.
Однак, колегія суддів враховує, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також її дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами, її дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою її обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.
З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що позивач ОСОБА_2 22 липня 2020 року на електронну адресу суду подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує.
Тобто нею було повідомлено суду про можливість подальшого розгляду справи без участі сторони позивача та ухвалення рішення по суті спору, при цьому слід зауважити, що судом першої інстанції не визнано участь позивача обов`язковою.
У даній справі колегія суддів не вбачає недобросовісності позивача, а тому відсутні підстави для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Літинського Тараса Олександровича – залишити без задоволення. 
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 17 лютого 2022 року.

Судді: