ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 р.	Справа № 643/15615/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Касян В. Ю.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Довготько Тетяна Миколаївна, м. Харків, повний текст складено 04.11.21 року по справі № 643/15615/21
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції                 
          про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (надалі також – відповідач), в якому просив скасувати постанову УПП в Дніпропетровській області, складену інспектором поліції Дрожжак Євгенієм Леонідовичем серії БАА № 476374 від 27.08.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження по справі.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2021 позов задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 476374 від 27.08.2021 та закрито справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 гривень.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення раніше, ніж закінчився строк подання відзиву на позовну заяву, що унеможливило підготовку відповідача до судового засідання та позбавило права на участь у судовому засіданні. Вказує, що позивач не надав жодних доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Також, звертає увагу, що судом першої інстанції не встановлено факту пред`явлення чи непред`явлення позивачем документів на транспортний засіб на вимогу працівника патрульної поліції, у зв`язку із чим не перевірено правомірність винесення оскаржуваної постанови щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП. Уважає, що достатнім доказом правомірності рішення відповідача у цій категорії справ (оскарження рішень поліцейських патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову; такі докази будуть достатніми, допоки не буде обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами,  перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.08.2021 інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 3 Управління Дрожжаком Євгенієм Леонідовичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 476374 від 27.08.2021, в якій зазначено про те, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем з реєстраційним номером НОМЕР_1 в Дніпропетровській обл., Новомосковському р-ні, на а/д М-29, 159 км, був зупинений згідно із п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліції», відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. 
Скориставшись правом на оскарження постанови серії БАА № 476374 від 27.08.2021 у судовому порядку, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про її скасування та закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт порушення позивачем частини першої статті 126 КУпАП, а саме непред`явлення на вимогу поліцейського документів для перевірки, не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому постанова про адміністративне правопорушення серії БАА № 476374 від 27.08.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена уповноваженою особою неправомірно та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, № 1306 (надалі також – ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, № 3353-XII.
Так, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).
Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Згідно з п. 31.1. Правил дорожнього руху (далі - ПДР) технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Відповідно до частини 1 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Вказані правові висновки наведено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 415/123/17.
Ненадання на вимогу інспектора поліції реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є адміністративним правопорушенням, що передбачене ч. 1 ст. 126 КупАП та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як убачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 476374 від 27.08.2021 складена з огляду на відсутність у позивача посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний.
Проте, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.
Разом з тим, судовим розглядом установлено, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, яке б пред`являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови, що відповідачем не заперечується.
За встановлених обставин, вимога посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів, в тому числі посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб, є необґрунтованими.
Суд першої інстанції правильно зазначив про відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування постанови серії БАА № 476374 від 27.08.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та закриття провадження про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, відносно   ОСОБА_1 .
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.
Колегія суддів звертає увагу, що в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач указав лише на обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, однак не зазначив, якими саме доказами підтверджуються вказані обставини.
Оскільки відповідачем під час розгляду цієї справи не надано жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, як і не зазначено про існування певних доказів, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про недоведеність ним наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та правомірності прийняття оскаржуваної у цій справі постанови.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 201/16607/16-а.
Посилання відповідача на те, що достатнім доказом правомірності рішення відповідача у цій категорії справ (оскарження рішень поліцейських патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову і такі докази будуть достатніми, допоки не буде обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Колегія суддів зазначає, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.
Колегія суддів зауважує, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай встановлюються в документах.
Разом з тим, обставини, що підтверджуються показаннями свідка, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.
Однак у цій справі відповідач посилається на те, що основним та єдиним доказом вчинення правопорушення є пояснення зацікавлених осіб, які є працівниками поліції, а тому останні не можуть бути допустимим доказом.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 29.04.2020  у справі № 161/5372/17.
Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України в якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.
Колегія суддів зауважує, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути здійснене на підставі неналежних доказів його вини.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах 24.01.2019 у справі № 428/2769/17, від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17.
Твердження відповідача про те, що оскаржуючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності саме позивач повинен підтвердити належними і допустимими доказами доводи, наведені ним у адміністративному позові, є хибним, оскільки процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень процесуального законодавства покладено на відповідача.
Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення до спливу 15-денного строку на подання відзиву на позовну заяву, датованого 21.10.2021 р. та який отримано судом 09.11.2021 р., колегія суддів зауважує таке.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
В даному випадку справу вирішено правильно.
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що, по-перше, відповідно до приписів КАС України неподання відзиву на позовну заяву не перешкоджає розгляду справи, оскільки згідно з нормами КАС України є правом, а не обов`язком сторони адміністративного процесу, по-друге, як до відзиву на позовну заяву, так і до апеляційної скарги, відповідачем не додано жодних доказів на обґрунтування своєї позиції та доводів у справі.
Також, в матеріалах справи містяться докази направлення копії позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі від 07.09.2021 належному відповідачу - Управлінню патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, отриманої ним 12.10.2021, що відповідачем не заперечується.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції  залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2021 по справі № 643/15615/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич