Справа № 305/2754/13-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       02 березня 2022 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого-судді: Мацунича М.В.
       суддів: Собослоя Г.Г., Готри Т.Ю.
       з участю секретаря судових засідань: Жганич К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2021 року, постановлену головуючим суддею Ємчуком В.Е., в справі за скаргою Акціонерного товариства "Укрсиббанк", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , державний виконавець Федірцан Василина Іванівна про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження

встановив:

У червні 2021 року АТ "Укрсиббанк" звернулося до суду зі скаргою про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федірцан В.І. про закінчення виконавчого провадження №46130310 від 21.05.2021. 
Скаргу мотивовано тим, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25.12.2013 задоволено позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №1125963000 від 28.11.2007 в розмірі 8755,5 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2013 року становить 69 982,71 грн та судові витрати в сумі 699,83 грн.
За даним рішенням 08.10.2014 суд видав АТ «Укрсиббанк» виконавчий лист № 305/2754/13-ц, який був пред`явлений стягувачем до примусового виконання до Рахівського районного відділу державної виконавчої служби. 
29.07.2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №46130310, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Не погоджуючись з даною постановою АТ «Укрсиббанк» було подано скаргу на дії державного виконавця. За результатами розгляду зазначеної вище скарги заступник начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Гайданка М.М. виніс постанову про перевірку виконавчого провадження ВП №46130310 від 09.04.2021, згідно з якою визнано незаконною та протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження №46130310 від 29.07.2019. У зв`язку з чим, 09.04.2021 постановою державного виконавця Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було відновлено виконавче провадження ВП №46130310. 
Водночас, 21.05.2021 державним виконавцем Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було повторно закрито виконавче провадження №46130310, але вже на підставі п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
АТ «Укрсиббанк» не погоджується з даною постановою та вважає її необґрунтованою та такою, що порушує права стягувача, а тому підлягає скасуванню. Як вбачається з тексту постанови державного виконавця від 21.05.2021 виконавче провадження було завершено у зв`язку з непред`явленням виконавчого листа стягувачем, судом або органом (посадовою особою), яким повернуто виконавчий документ, у місячний строк з дня винесення постанови про відновлення виконавчого провадження. При цьому державний виконавець не повідомив належним чином орган, якому він повернув виконавчий лист про необхідність повторного пред`явлення такого листа до виконання. 
Вважає, що у діях державного виконавця Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федірцан В.І. при винесенні постанови від 21 травня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №46130310, відповідно до виконавчого листа №305/2754/13-ц, не було дотримано вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, державним виконавцем Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федірцан В.І не було вжито жодних, в т. ч. ефективних і своєчасних, заходів контролю надсилання судом виконавчого документу для виконання у встановлений законом строк. 
Також, звертає увагу, що навіть у випадку, формальної відповідності закону постанови державного виконавця Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про закриття виконавче провадження №46130310 від 21.05.2021, така постанова все одно підлягає скасуванню, так як держава в особі своїх органів (органів виконавчої служби; боржника за виконавчим документом; Рахівського районного суду Закарпатської області), створюючи умови для зволікання з виконанням рішення національного суду, ставить під загрозу дотримання з боку України взятих на себе зобов`язань, зокрема, статті 6 Конвенції. 

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2021 року скаргу АТ «Укрсиббанк» задоволено частково.
Скасовано постанову державного виконавця Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федірцан В.І. про закінчення виконавчого провадження № 46130310 від 21.05.2021.
У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1  оскаржив її в апеляційному порядку. В обґрунтування скарги посилається на те, оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та матеріального права. Вказує, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2015 з примусового виконання виконавчого листа 305/275413-ц відкрито провадження про стягнення з нього загальної суми боргу в розмірі 69982,71 грн.
З часу відкриття виконавчого провадження до моменту її завершення з нього було стягнуто в примусовому порядку та перераховано стягувану суму визначену виконавчим документом з врахуванням виконавчого збору, а також витрат пов`язаних з виконанням судового рішення. Постановою про закінчення виконавчого провадження за №46130310 від 29.07.2019 з примусового виконання згаданого виконавчого листа провадження закрито у порядку п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто фактичного виконання судового рішення відповідно до вимог виконавчого документу.
На час звернення скаржника до суду ним погашено заборгованість по кредитному договору в повному обсязі, про що свідчить наявність платіжних документів у матеріалах виконавчого провадження.
Отже судом вже встановлено факти, які мають юридичне значення та свідчить належне повне виконання судового рішення.
Разом з цим відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином слід врахувати, що стягувач на момент звернення до суду визначив загальну суму заборгованості за кредитним договором від 28.11.2007 за №11259683000. Також звертає увагу суду, що стягувач просить відновити виконавче провадження та стягнути суму боргу 8755,5 доларів США, тобто без врахування стягнутих коштів за період ведення виконавчого провадження та судових витрат, з суперечить вимогам договору позики та правовим засадам цивільного судочинства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на виконанні Рахівського відділу Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження ВП №46130310 з примусового виконання виконавчого листа № 305/2754/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитів за кредитним договором №1125963000 від 28.11.2007 в розмірі 8755,5 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2013 становить 69982,71 грн та 699,83 грн судових витрат.
Дане виконавче провадження було закінчене, відповідно до постанови державного виконавця Федірцан В.І. від 29.07.2019 у зв`язку з непред`явленням виконавчого документа Рахівським районним судом до примусового виконання.
Постанова державного виконавця була направлена сторонам виконавчого провадження та Рахівському районному суду, про що державний виконавець Федірцан В.І. надала суду підтвердження.
Начальник Рахівського РВ ДВС Тулайдан Д.Д. провів перевірку цього виконавчого провадження 08.04.2021 виніс постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №46130310 від 29.07.2019, оскільки виконання не було здійснено у повному обсязі, а закриття було передчасним, не відповідає вимогам ч. 3 ст. 49, п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Постановою державного виконавця Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федірцан В.І. від 09.04.2021 було відновлено виконавче провадження ВП №46130310 та, як вбачається з тексту постанови, її копія направлялася сторонам виконавчого провадження й органу або особі, що видала документ та роз`яснено, що стягувач або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови, пред`явити його до виконання. Ця постанова, відповідно до супровідного листа була направлена сторонам виконавчого провадження та Рахівському районному суду.
Проте, заявник не погоджується з цією постановою, оскільки державний виконавець не вказала у ній конкретно кому саме повертався виконавчий документ, та хто саме зобов`язаний в місячний строк пред`явити виконавчий документ до виконання та зазначає, що дії державного виконавця суперечать ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", тобто вона не вжила жодних заходів щодо ефективного і своєчасного виконання рішення суду та 21.05.2021 року державним виконавцем Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федірцан В.І. було повторно закрито виконавче провадження №46130310, вже на підставі п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Однак, дослідивши матеріали скарги, всі додані документи, що були постановлені під час виконання виконавчого провадження №46130310 колегія суддів вважає, що дії державного виконавця Федірцан В.І. формально як би узгоджуються з нормами Закону України "Про виконавче провадження", адже постанова державного виконавця від 09.04.2021 року про відновлення виконавчого провадження ВП №46130310 з вимогою про повернення виконавчого документа була надіслана всім учасникам виконавчого провадження та Рахівському районному суду Закарпатської області. Та не дивлячись на це така постанова державного виконавця не свідчить про вжиття останнім усіх необхідних заходів які б сприяли повному виконанню рішення суду в примусовому порядку, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.
За загальним правилом верховенства права, держава забезпечує виконання рішення суду у визначеному порядку. Та контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у справі, для всіх органів, установ та організацій, їх посадових чи службових осіб та підлягає виконання на всій території України.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява №40450/04) яке набуло статусу остаточного 15.01.2010 року у п. 51, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності 11.09.1997р.) було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду 
будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції"), (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40). Ефективний доступ до 
суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих 
затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). 
52. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане 
вище рішення у справі Войтенка, п. 53). 
53. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії"), N 59498/00, ECHR 2002-III). 
Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян проти Росії" (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року). Оцінюючи обґрунтованість затримки у виконанні судового рішення, слід належним чином урахувати той факт, що затримку, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової 
компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною (див. рішення у справі "Зубко та інші проти України" (Zubko and Others v. Ukraine), NN 3955/04, 5622/04, 8538/04 і 11418/04, п. 70, ECHR 2006-VI). 
54. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року). 
За правилами п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню зокрема і у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.
Та 21.05.2021 року державним виконавцем Федірцан В.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №46130310 з примусового виконання виконавчого листа №305/2754/13-ц від 08.10.2014 на підставі п. 13 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (у зв`язку з непред`явленням виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у встановлені строки).
З матеріалів справи вбачається, що оригінал виконавчого листа перебуває у Рахівському районному суді Закарпатської області, який у розумінні статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» є органом, який зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження пред`явити виконавчий лист до виконання.
Зі змісту постанови державного виконавця Федірцан В.І. від 09.04.2021 року про відновлення виконавчого провадження №46130310 вбачається, що така містить посилання тільки на те, що «стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання». Зазначене доводить тільки ту обставину, що державним виконавцем формально зазначено в постанові зміст ч. 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження». Та при цьому жодним чином не зазначено вимогу до Рахівського районного суду, якому було надіслано оригінал виконавчого листа №305/2754/13-ц від 08.10.2014 про необхідність направлення до Рахівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у місячний строк зазначений виконавчий лист для продовження примусового виконання рішення суду. Тоді як стягувач не наділений повноваженнями з надання вказівок судовому органу по вчиненню певних дій.
Зазначене дає підставу колегії суддів стверджувати, що за даної ситуації державний виконавець Федірцан В.І. у належний спосіб не повідомила судовий орган, якому було повернуто виконавчий лист про необхідність повторного надіслання такого листа для здійснення примусового виконання. 
       Такі дії державного виконавця Федірцан В.І. не свідчать про ефективність повного виконання рішення суду, що по своїй суті призвело до створення непорозуміння з примусового виконання, через яке рішення суду фактично не виконано. А стягувач у цьому випадку позбавлений можливості повторно пред`явити виконавчий лист до виконання, оскільки виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»).
       Отже, з огляду на вищенаведене, спірна постанова державного виконавця від 21.05.2021 року про закінчення виконавчого провадження, незважаючи на її формальну відповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження» не може залишатись у силі, так-як підставою для завершення виконавчого провадження є саме дії державних органів, а не стягувача.
       Доводи апеляційної скарги викладеного вище не спростовують, а тому не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 09 березня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: