КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2082/2022                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                          Справа № 370/1961/20
 
20 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                      - Борисової О.В.    
                                - Левенця Б.Б.
при секретарі           - Ющенко Я.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 26 листопада 2021 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Мазки Н.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-
 
                                                 в с т а н о в и в:
 
20 серпня 2020 року  ОСОБА_2 звернулась до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 28 вересня 2010 року по 16 червня 2020 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 . За час перебування у шлюбі подружжям було набуто у спільну сумісну власність гараж, квартиру та транспортний засіб BMW Х3, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2014 року випуску, який зареєстровано за відповідачем. 
Вказує на те, що відповідно до висновку про вартість майна від 03 серпня 2020 року, вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 788 600, 00 грн., вартість гаража становить 60 200,00 грн., вартість автомобіля BMW Х3, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2014 року випуску номер шасі    НОМЕР_2 становить 475 500, 00 грн. 
Окрім того, впродовж 2017- 2018 років у квартирі був проведений ремонт, придбано та встановлено майно, обладнання, меблі техніку  на загальну суму 755  700, 00 грн. 
Зазначає, що оскільки шлюбний договір між сторонами не укладався, у неї постало питання поділу спільного майна подружжя, так як все майно зареєстроване за відповідачем.
З метою досудового врегулювання спору, 26 червня 2020 року вона направила на адресу відповідача лист з пропозицією про розподіл спільного майна, проте відповіді на її пропозицію відповідачем надано не було. 
З огляду на вище викладене, просила суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеної квартири. Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя гараж, за адресою: АДРЕСА_3 та визнати за нею право власності на Ѕ частину гаража. Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль BMW Х3, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2014 року випуску номер шасі НОМЕР_2 та визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частки зазначеного легкового автомобіля. Визнати об`єктом спільної сумісної власності майно яке знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
20 вересня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Макарівського районного суду Київської області з заявою про забезпечення вказаного позову.
На обґрунтування вимог заяви зазначала, що серед переліку майна, яке є предметом позову та було набуте сторонами під час шлюбу є автомобіль BMW Х3, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2014 року випуску номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований  на паві власності за ОСОБА_1 . Вартість автомобіля, згідно експертного висновку становить 475500,00 гривень.
Зазначає, що автомобіль потрібен також і їй  для користування, оскільки на її утриманні залишається спільна з відповідачем син - ОСОБА_3 . Разом з тим, вже понад рік, відповідач один експлуатує вказаний автомобіль, не дивлячись на її прохання  дати можливість і їй хоча б пару разів на тиждень використовувати даний транспортний засіб. Більше того, відповідач безїї згоди передає даний автомобіль у користування третім особам.
Вказує на те, що з офіційних відкритих публічних джерел їй стало відомо, що відповідач недбало ставиться до вказаного спільного сумісного майна та порушує встановлені законом Правила дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів. Все це значною мірою впливає на зміну ринкової вартості транспортного засобу в бік її суттєвого зменшення. 
Таким чином, на її  думку, наведене свідчить про те, що відповідач своїми протиправними діями створює ризики пов`язані з пошкодженням вище вказаного транспортного засобу, а можливо, навіть і тотального знищення транспортного засобу.
Враховуючи викладене, вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання можливого рішення суду.
З огляду на вище викладене, просила суд в порядку забезпечення позову заборонити відповідачу експлуатувати та передавати у користування третім особам автомобіль BMW Х3, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2014 року випуску; на період розгляду справи та вступу в законну силу рішення суду у справі, місцем зберігання автомобіля BMW Х3, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2014 року випуску визначити гараж, який розташований на земельній ділянці, площею 0,0032 га, кадастровий номер 3222755101:01:017:0046 за адресою: АДРЕСА_3 ; до моменту вирішення справи по суті зобов`язати відповідача забезпечити належне збереження автомобіля BMW Х3, д.н.з. НОМЕР_1 та не погіршувати його технічний стан; 
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 26 листопада 2021 року заяву задоволено частково.
Заборонено ОСОБА_1 експлуатувати та передавати у користування третім особам автомобіль ВМW Х3, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, 2014 року випуску.
На період розгляду справи та вступу в законну силу рішення суду у справі №370/1961/20 місцем зберігання автомобіля ВМW Х3, державний номерний знак НОМЕР_1 , визначено гараж, розташований на земельній ділянці, площею (розміром) 0,0032 га, кадастровий номер - 3222755101:01:017:0046, за адресою: АДРЕСА_3 (що є спільним сумісним майном позивача та відповідача та даний факт визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву).
До моменту вирішення справи по суті зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити належне збереження автомобіля ВМW Х3, державний номерний знак НОМЕР_1 , та не погіршувати його технічний стан.
В іншій частині заявлених вимог відмовлено.
Не погоджуючись з такою  ухвалою суду першої інстанції, 06 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 26 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду не зазначено обставини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
Вказує на те, що забезпечуючи позов шляхом заборони  відповідачу експлуатувати автомобільВМW Х3, державний номерний знак НОМЕР_1 , суд першої інстанції не врахував положення ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 319 ЦК України, відповідно до яких, власник має право володіти та користуватися своїм майном. 
Зазначає, що в заяві про забезпечення позову позивач не зазначив, які об`єктивні обставини свідчать про те, що відповідач, як співвласник даного автомобіля, вчиняє дії що свідчать про можливість знищення чи пошкодження спірного автомобіля чи передачу вказаного автомобіля в користування третім особам. 
Посилається також на те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для повернення її заявнику, проте суд першої інстанції не повернув заяву позивачу, а розглянув її та задовольнив. 
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
В судовому засіданні представник відповідача  ОСОБА_1   адвокат Вовченко Світлана Михайлівна  повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Представник позивачки  ОСОБА_2 адвокат   Ненада  Олег Анатолійович  проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив   ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як  законну та обгрунтрвану.
  Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М.,пояснення  учасників справи,  вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до  п.3 ч.1 ст. 353  ЦПК України  окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо  забезпечення позову.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, забороняючи ОСОБА_1 експлуатувати та передавати у користування третім особам автомобіль ВМW Х3, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, 2014 року випуску. На період розгляду справи та вступу в законну силу рішення суду у справі №370/1961/20 місцем зберігання автомобіля ВМW Х3, державний номерний знак НОМЕР_1 , визначаючи гараж, розташований на земельній ділянці, площею (розміром) 0,0032 га, кадастровий номер - 3222755101:01:017:0046, за адресою: АДРЕСА_3 (що є спільним сумісним майном позивача та відповідача та даний факт визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву). До моменту вирішення справи по суті зобов`язуючи ОСОБА_1 забезпечити належне збереження автомобіля ВМW Х3, державний номерний знак НОМЕР_1 , та не погіршувати його технічний стан, суд  першої інстанції посилався на те, що  невжиття вказаних заходів  забезпечення позову  може утруднити  чи зробити неможливим виконання  рішення суду.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.  
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) Верховний Суд дійшов висновку, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали  вбачається, що вона не містить висновків суду  щодо  необхідності  та доцільності вжиття  саме таких  заходів забезпечення позову  про поділ майна подружжя, як заборона відповідачу ОСОБА_1 експлуатувати та передавати у користування третім особам автомобіль ВМW Х3, державний номерний знак НОМЕР_1 , визначення місця зберігання вказаного автомобіля  на період розгляду справи та вступу в законну силу рішення суду у справі №370/1961/20 гараж, розташований на земельній ділянці, площею (розміром) 0,0032 га, кадастровий номер - 3222755101:01:017:0046, за адресою: АДРЕСА_3  та зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити належне збереження вказаного  автомобіля та не погіршувати його технічний стан.
Застосовуючи такі заходи забезпечення  позову, суд не врахував, що заборона користуватися автомобілем ВМW Х3, державний номерний знак НОМЕР_1   суттєво порушує право власності власника на це майно.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 700/720/17 (провадження № 61-1995 св 20) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Враховуючи вищевказане, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, неправомірно задовольнив заяву ОСОБА_10 про забезпечення позову в частині заборони СПП «Біле Озеро» вчиняти будь-які дії щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, оскільки заборона не тільки позбавляє СПП «Біле Озеро» на весь час вирішення спору використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору, але й перешкоджає здійсненню ним підприємницької діяльності, як юридичної особи, з якою позивачка уклала договір оренди земельної ділянки, який на даний час є чинним і презумпція правомірності якого у встановленому законом порядку не спростована (стаття 204 ЦК України). Таким чином, суди порушили право відповідача на користування земельної ділянкою, та надали перевагу позиції позивача, ще до моменту вирішення справи по суті, тому доводи касаційної скарги в цій частині є мотивованими та обґрунтованими».
Отже, забезпечення позову шляхом заборони власнику користуватися та розпоряджатися транспортним засобомє надміру обтяжливим втручанням у права та інтереси власника майна, порушує право відповідача на користування  належним йому майном та надає перевагу позиції позивача, ще до моменту вирішення справи по суті, а тому доводи апеляційної скарги  про відсутність підстав для вжиття  таких заходів забезпечення позову, які зазначені в оскаржуваній ухвалі, є обгрунтованими.
Крім того,  колегія суддів також враховує  ту обставину, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 25 серпня 2020 року,  було частково задоволено заяву   ОСОБА_2  про забезпечення позову до подання позовної заяви, особа, що може отримати статус учасника справи: ОСОБА_1 . Заборонено ОСОБА_1 здійснювати дії по відчуженню транспортного засобу - автомобіля ВМW Х3, р.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2014 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .  Копія вказаної  ухвали була надана для  огляду  суду апеляційної інстанції представником відповідача.  Представник позивача  не заперечував в судовому засіданні ту обставину, що таке   забезпечення позову  дійсно було вжито  судом і вказана ухвала є чинною, але посилався на те, що   його недостатньо  для  забезпечення виконання можливого рішення суду у даній справі.
Колегія суддів вважає, що забезпечення позову у даній справі   способом заборони ОСОБА_1 здійснювати дії по відчуженню транспортного засобу - автомобіля ВМW Х3, р.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2014 року випуску, яке вже було  вжито судом  є достатнім  для забезпечення виконання можливого рішення суду.
  Згідно вимог  ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1  підлягає задоволенню, ухвала Макарівського районного суду Київської області від 26 листопада 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Керуючись  ст. ст.  367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 26 листопада 2021 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст  постанови  складено  24 січня 2022 року.

Головуючий:                                                      Судді: