Справа № 127/26205/20 
Провадження № 33/801/199/2022
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., розглянувши мате-ріали адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 13 листопада 2020 року серії ДПР18 № 017602, складеного у м. Вінниці на перехресті вул. Д. Галицького - вул. М. Амосова, у цей день 13 листопада 2020 року об 11.02 годині у м. Вінниці на перехресті вул. Д. Галицького - вул. М. Амосова водій автомобіля марки «Saab 9-5», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . У результаті шляхово-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, їхнім власникам завдана майнова шкода. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог пункту 16.11 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 124 КУпАП. 
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаче-ного статтею 124 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штра-фу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень, а також стягнуто у дохід держави 420,40 гривень судового збору.
Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 14 грудня 2020 року, 14 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де він, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати. Крім того, скаржник просить поно-вити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки справа судом першої інстанції розглянута за його відсутності, про дату, час та місце розгляду справи він повідом-лений не був, що, на його думку, є порушенням його прав. Про наявність оскаржува-ної постанови дізнався лише з листа Пенсійного фонду України від 31 грудня 2021 року. 
Вивчивши матеріали адміністративної справи № 127/26205/20, проаналізувавши доводи скаржника в частині підстав для поновлення встановленого законом проце-суального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суддя апеляційного суду дійшла висновку, що клопотання про поновлення строку на апеля-ційне оскарження постанови суду першої інстанції задоволенню не підлягає з наступ-них підстав.
Порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопору-шення урегульований статтею 294 КУпАП. Відповідно до частини другої цієї статті постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адмініс-тративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга, подана після за-кінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо во-на не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Отже початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення пов`язаний з моментом прийняття такої постанови, а не з днем отримання її копії особою, яка має намір її оскаржити.
Відповідно до статті 289 КУпАП у разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлений.
З матеріалів справи убачається, що адміністративна справа стосовно ОСОБА_1 надійшла у суд першої інстанції 25 листопада 2020 року. Справа призначалася до розгляду неодноразово, уперше на 04 грудня 2020 року. Однак, у зв`язку з неотри-манням ОСОБА_1 судової повістки та поверненням її поштою суду з відміт-кою про відсутність адресата за ним же вказаною адресою по АДРЕСА_1 , розгляд справи був відкладений на 14 грудня 2020 року. У судове за-сідання ОСОБА_1 повторно також не з`явився, хоча повідомлявся судом належ-ним чином за вказаною ним адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Суддя апеляційного суду, вивчивши матеріали адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , проаналізувавши доводи його клопотання, дійшла переконливого висновку про відсутність законних підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 клопотання та поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови су-ду від 14 грудня 2020 року. Такий висновок грунтується на тій фактичній обставині, що скаржник, будучи обізнаним про наявність відносно нього складеного протоколу про адміністративне правопорушення, тривалий час жодним чином не цікавився ре-зультатом розгляду адміністративної справи щодо нього. Належить зауважити, що судом першої інстанції здійснювався виклик ОСОБА_1 до суду за єдиною відо-мою йому адресою, вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення. Така сама адреса вказана і самим ОСОБА_1 у його апеляційній скарзі. Відповідно з даного приводу ( місця проживання скаржника ) неможливо стверджувати, що судом першої інстанції будь-яким чином порушені вимоги чинного законодавства стосовно повідомлення особи про місце, день та час розгляду щодо неї адміністративної спра-ви. Копія постанови суду першої інстанції в установленому порядку направлялася ОСОБА_1 16 грудня 2020 року за ним же вказаною адресою місця проживання.
Крім того, також слід визнати безпідставним пропуск ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови суду з огляду на абсолютну невідповідність на-ведених скаржником доводів у скарзі дійсним, наявним у матеріалах справи доказам. Так скаржник вказує на свою обізнаність про наявність оскаржуваної в даний час постанови суду з листа Пенсійного фонду України від 31 грудня 2021 року. Проте з матеріалів слідує, що ще 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 була подана заява суду першої інстанції про ознайомлення зі справою, тоді як ознайомився він зі спра-вою лише 13 січня 2022 року, апеляційна скарга ним подана лише 14 лютого 2022 ро-ку. Тобто належить констатувати цілеспрямоване зволікання особи у відповідній реа-лізації своїх прав щодо апеляційного оскарження судової постанови. 
Таким чином з урахуванням чітко визначеного статтею 294 КУпАП порядку оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, за відсут-ності документально обґрунтованих доказів, які б свідчили про необхідність, обгрун-тованість поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови су-ду першої інстанції, об`єктивні та належно умотивовані підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення цього строку для апеляційного оскар-ження відсутні.
Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод 1950 року, забезпечують законну мету і не порушують саму сут-ність цього права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для за-безпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані ( Перетяка та Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, параграф 34 від 21 грудня 2010 року ). Можливість поновлення строку не є необмеженою, оскільки сторони в розумінні інтервалу часу повинні вжити заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження ( див. mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» ( ухвала ), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року ). 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності право-суддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової про-цедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає у запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність ( рі-шення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року ). 
Апеляційний суд наголошує, що відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження у цій справі не можна трактувати як обмеження у доступі до правосуддя, оскільки обставини, що спричинили порушення вказаного строку, не можна вважати об`єктивно непереборними та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій щодо отримання тексту судового рішення, подання у встановлений Законом строк скарги на таке рішення у випадку незгоди з ним. У свою чергу поновлення вказаного строку у цій конкретно справі призведе до порушення принципу правової визначеності та права на справедливий суд.
Як уже зазначалося будь-яких поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 не наводить. Апеляційний суд не знаходить причин, що були б об`єктивно непере-борними, тобто таких, як вказує Європейський суд з прав людини, що не залежали від волевиявлення скаржника, або дійсно пов`язані з істотними обставинами, перешко-дами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду апеляційної інстанції у строк, визначений законом.
З урахуванням викладеного, того, що скаржник не був позбавлений права та реальної можливості оскаржити судове рішення у строки, передбачені чинним КУпАП, апеляційний суд дійшов переконливого висновку та визнає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскаржен-ня постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року. Відповідно апеляційна скарга згідно вимог статті 294 КУпАП підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення про-пущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року в адміністративній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП - відмовити.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року повернути йому як особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду остаточна і оскарженню не підлягає. 

Суддя Т. О. Денишенко