УХВАЛА

18 квітня 2022 року 
Київ
справа №240/41988/21
адміністративне провадження №П/990/52/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), у якій просить:
- визнати протиправною відмову ВРП у наданні повної інформації на запит ОСОБА_1 від 15 листопада 2021 року «15.11.21 ВРП запит 2389» ;
- зобов`язати ВРП надати ОСОБА_1 повну інформацію на його запит від 15 листопада 2021 року « 15.11.21 ВРП запит 2389».
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що позивач 15 листопада 2021 року направив на офіційну електронну адресу ВРП запит, у якому на підставі і в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), просив надати інформацію про реєстрацію, передачу на розгляд та результати розгляду скарги на суддів Черноліхова С.В., Залімського І.Г., Сушко О.О. Вказаний запит був наданий у звичайному вигляді та підписаний електронним ключем у форматі р7s, як визначено частиною дванадцятою статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», та направлений електронним відправленням, що підтверджується як самим запитом, так і скріншотом з журналу вихідної кореспонденції ІНФОРМАЦІЯ_1 за 15 листопада 2021 року.
Однак, за твердженням позивача, відповідач в установлений Законом №2939-VI п`ятиденний термін повної інформації по суті звернення не надав.
При цьому, позивач не зазначає реквізитів (номер, дата) такої відмови.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року адміністративну справу №240/41988/21 за позовом   ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» передано на розгляд Верховного Суду згідно статей 22, 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2022 року для розгляду справи №240/41988/21 визначено склад колегії суддів: Соколов В.М. - суддя-доповідач, судді: Калашнікова О.В., Губська О.А.,                   Білак М.В., Загороднюк А.Г..
Відповідно до статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Перевіривши матеріали позовної заяви Суд зазначає таке.
За змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, закріплені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:
1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України;
2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.
Гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже право на судовий захист не є абсолютним. Законодавцем встановлені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, із якою особа звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням , дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: [...] 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії [...].
Вимоги, що пред`являються до змісту позовної заяви чітко визначені у статті 160 КАС України, відповідно до якої у позовній заяві, зокрема зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Із цих законодавчих положень слідує, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням чи бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.
Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.
Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.
Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову.
Необхідно звернути увагу на те, що дія - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень.
У свою чергу протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Частиною другою статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Тож позовні вимоги мають бути чітко сформульовані, що саме оскаржується позивачем: бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача чи дії відповідача щодо відмови у наданні відповіді на запит позивача або наданні неповної відповіді на його запит.
У разі якщо мала місце відмова відповідача у наданні інформації на запит позивача чи надання неповної інформації на його запит, необхідно обґрунтувати порушення оскаржуваними діями його прав, свобод, інтересів та навести обставини стосовно оскаржуваної відмови чи надання неповної інформації на запит, а також зазначити реквізити (дата, номер) відповіді ВРП.
Поряд із цим позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме копію відмови ВРП надати інформацію на запит позивача чи копію відповіді на його запит (у разі надання відповідачем неповної інформації на запит).
З огляду на викладене, позивачеві слід належним чином уточнити позовні вимоги та конкретизувати їх за змістом, відповідно до характеру цих вимог (бездіяльність чи дії (відмова у наданні інформації або неповне надання інформації). При цьому підстави позову мають бути викладені у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову).
Визначення (формулювання) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви, є диспозитивним правом позивача, за змістом якого кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.
У свою чергу суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу (частина 2 статті 9 КАС України).
Як слідує зі змісту позовної заяви та зі змісту позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги потребують уточнення.
Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, установивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Зважаючи на вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху.
Керуючись статтями 5, 49, 160, 169, 171, 245, 266 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.
Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................
В.М. Соколов,
Суддя Верховного Суду